ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.06.2021 Справа № 905/48/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі Гур`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м.Київ,

до відповідача-1: ОСОБА_1 , м.Горлівка Донецької області,

до відповідача-2: ОСОБА_2 , м.Горлівка Донецької області,

про стягнення 70 432,64 доларів США (1 989 813,64грн)

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідачів : не з`явились,

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м.Київ, до відповідача-1: ОСОБА_1 , м.Горлівка Донецької області; та відповідача-2: ОСОБА_2 , м.Горлівка Донецької області, про стягнення 70 432,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на дату позовної заяви становить 1'989'813,64грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеної між позивачем та відповідачем-1 рамкової угоди №FW401.441 від 14.03.2012 Акціонерне товариство ПроКредит Банк здійснив кредитування фізичної особи-підпириємця ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №401.44363/FW401.441 від 21.03.2014, однак позичальник порушив вимоги умови вказаних угод в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, а відповідач-2 в свою чергу неналежним чином виконав умови договору поруки від 14.03.2012 №FIL.14468-ДП1.

Господарський суд Донецької області з метою додержання вимог статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) звертався до Головного управління ДМС у Донецькій області та Державної міграційної служби України з запитами надати інформацію щодо місця реєстрації чи перебування відповідачів.

10.03.2021 на адресу господарського суду Донецької області надійшли листи Головного управління ДМС у Донецькій області та Державної міграційної служби України, в яких надано інформацію щодо місця реєстрації відповідачів, а саме:

- ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду від 15.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/48/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

22.04.2021 через канцелярію суду від представника позивача у виконання ухвали суду від 08.04.2021 надійшло клопотання б/н від 19.04.21 про долучення доказів надсилання відповідачу-2 копії позовної заяви з додатками на адресу відповідно до відомостей за витягом с Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 .

12.05.2021 через канцелярію суду від позивача у виконання ухвали суду від 29.04.2021 надійшли письмові пояснення б/н від 11.05.2021 по справі щодо: граничного строку повернення кредиту; розрахунку процентів щодо підстав їх нарахування за ставками 11,00%, 1%, 0,01%; направлення банком письмової вимоги до відповідача-2 (поручителя) про погашення суми боргу за кредитом.

Позивач у судовому засіданні 29.04.2021 підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів 1, 2, у судові засідання не з`явились, відзив у встановлений судом строк не надали, будь-яких пояснень по суті спору не представили.

Ухвалою від 25.05.2021 суд закрив підготовче провадження у справі, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 22.06.2021 року.

Представник позивача у судове засідання 22.06.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи в суді за їх участю, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено вище, місцем реєстрації відповідачів є м.Горлівка Донецької області, однак відділення поштового зв`язку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу вказаного населеного пункту, а тому судом вичинялись додаткові заходи повідомлення відповідачів про розгляд справи у суді шляхом:

- направлення телефонограми за номером телефону, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, телефонограма від 12.04.2021 №1350 була отримана особисто ОСОБА_2 , зв`язок з ОСОБА_1 не було встановлено.

Як свідчить зміст телефонограми від 12.04.2021 №1350, до відома відповідача-2 доведено, що інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua., з текстом процесуальних документів по справі можна також ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень;

- розміщення публікацій на офіційному сайті господарського суду Донецької області в мережі Інтернет в розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції»;

- під час розгляду справи судом встановлено, що в Єдином державном реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості щодо місцезнаходження відповідача-2 (дата запису про проведення державної реєстрації 28.09.2020): АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим суд направляв поштову кореспонденція за цією адресою.

Таким чином, господарським судом було вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідачів про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Всі процесуальні документи були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, учасники справи не були позбавлені можливості своєчасно ознайомитись з відповідним процесуальними документами в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Стаття 42 ГПК передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України є розумність строків розгляду справи судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Приймаючи до уваги викладене, а також ту обставину, що явка представників сторін у судове засідання 22.06.2021 не визнавалась судом обов`язковою, неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, виходячи з критеріїв "розумності" строку розгляду справи судом, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

14.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство «ПроКредит Банк», кредитор) та відповідачем-1, фізичною особою-підприємцем Кривонос Еллою Іванівною (позичальник), була підписана рамкова угода №FW401.441 (далі - рамкова угода) відповідно до умов п.2.1. якої кредитор зобов`язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Умовами п.2.2. рамкової угоди передбачено, що на підставі угоди встановлюються наступні ліміти умов кредитування позичальника:

- ліміт суми кредитування еквівалент 200 000,00грн;

- ліміт строку кредитування - 120 місяців;

- максимальний розмір процентів - 40% річних.

Максимальний розмір процентів застосовується лише при укладенні нових кредитних договорів та видачі кредиту.

Відповідно до п.2.3. рамкової угоди якщо положення угоди та кредитних договорів по різному регламентують одне і те ж питання, то застосовуються положення кредитних договорів за умови, що сторони не погодили інше.

За умовами п.4.1. рамкової угоди її сторони дійшли згоди, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

Згідно з п.4.2. рамкової угоди проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором від суми залишку кредиту за кожний календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Проценти нараховуються у дні, визначені відповідним кредитним договором як дні погашення процентів, на суму залишку кредиту, існуючого на момент закриття кожного з операційних днів за кожен календарний день періоду між датою (включно), що передує поточному нарахуванню та датою (включно) останнього нарахування процентів (видачі кредиту для першого нарахування). При цьому залишком кредиту у небанківські дні є залишок на кінець останнього операційного дня, що передував цим дням (п.4.3. рамкової угоди).

Відповідно до п.4.4. рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Відповідно до п.7.1. рамкової угоди погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів та визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобов`язань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат пов`язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашення заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.

Згідно з п.7.2. рамкової угоди грошові зобов`язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок кредитора.

Погашення кредиту та процентів здійснюється у валюті кредиту, а комісія, неустойки та інших платежів - у національній валюті, якщо інше не визначено угодою чи кредитним договором. Якщо розмір комісії, неустойки та інших платежів обчислюється у відсотках від визначеної суми у іноземній валюті, або виражені у іноземній валюті, то погашення здійснюється у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до даної іноземної валюти на дату їх нарахування. Якщо комісія розраховується від суми кредиту, що підлягає продажу на МВРУ, то розмір комісії обчислюється від суми у гривнях, яка отримана в результаті такого продажу (п.7.3. рамкової угоди).

За умовами п.7.7. рамкової угоди у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання усіх грошових зобов`язань позичальника, строк виконання яких настав на момент платежу у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості незалежно від призначення платежу, вказаного у розрахунковому документі, на підставі якого вносився платіж, якщо інше не встановлено кредитним договором чи кредитором: 1) витрати кредитора, пов`язані з погашенням заборгованості; 2) неустойка; 3) проценти за неправомірне користування кредитом; 4) заборгованість по процентам за користування кредитом; 4) заборгованість по кредиту; 6) проценти за користування кредитом; 7) кредит; 8) інші грошові зобов`язання.

Відповідно до п.7.8. рамкової угоди позивач та відповідач -1 погодилися, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості позичальника, наявності порушень Договорів є письмова довідка кредитора з розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості сторони погоджуються вважати безспірним доки позичальником не буде доведено протилежне.

Згідно п.8.2., п.8.2.1. рамкової угоди, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту в разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні.

Пунктом 8.6. рамкової угоди передбачено, що у разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 календарних днів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому прострочення існує не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

При цьому, відповідно до п.8.7. вказаної угоди, кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строків, вказаних у п.п.8.4., 8.6. угоди.

Угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами. Угода укладена на строк дії ліміту кредитування, встановленого п.2.2. рамкової угоди. Закінчення строку дії угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови угоди, зобов`язання сторін, що виникли на підставі угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобов`язання щодо відповідальності, а також права та обов`язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов`язань та реалізації прав (п.11.1., п.11.2. рамкової угоди).

За умовами п. 11.4 рамкової угоди усі додатки, зміни та/або доповнення до угоди, а також кредитні договори є її невід`ємною частиною, не мають самостійного значення і на них поширюються положення угоди.

Згідно з п.12.3. рамкової угоди до усіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

На виконання умов рамкової угоди, між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) та фізичною особою-підприємцем Кривонос Еллою Іванівною (позичальник) було укладено договір про надання траншу №401.44363/FW401.441 від 21.03.2014 (далі - договір про надання траншу), відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу-1 кредит, а позичальник зобов`язався належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов`язань та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених Рамковою угодою та цим договором.

У п.п.2. договору про надання траншу його сторони дійшли згоди, в тому числі, щодо розміру кредиту 69 000,00 доларів США, строку користування кредитом - 36 місяців від дати видачі кредиту включно, типу процентної ставки - змінювана, розмір процентів 11,00% річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Відповідно до п.4 вказаного договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою. Дата останнього платежу згідно з графіком може відрізнятися від дати спливу строку користування кредитом, вказаного у п.2. договору, але не більше ніж на календарних днів.

У п. 5 договору погоджено, що погашення усіх грошових зобов`язань позичальника за цим договором здійснюється шляхом зарахування коштів на визначені кредитором рахунки у черговості, вказаній рамковою угодою.

Пунктом 7 договору про надання траншу передбачено, що даний договір є невід`ємною частиною рамкової угоди, умови якої вважаються умовами цього договору і регламентують усі відносини між сторонами, що виникли на підставі цього договору.

Відповідно п.8. договору про надання траншу він набирає чинності з моменту його підписання позичальником і однією уповноваженою особою кредитора і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань та реалізації прав за договорами.

Як свідчать матеріали справи, рамкова угода №FW401.441 від 14.03.2012 та договір про надання траншу №№401.44363/FW401.441 від 21.03.2014 підписані позивачем та відповідачем-1 без зауважень.

Зокрема, своїм підписом позичальник - ОСОБА_3 у розділах рамкової угоди та договору про надання траншу "Гарантії та підтвердження" підтвердила, що перед підписанням належно і у доступній формі ознайомлена з усіма умовами цього договору, рамкової угоди, тарифами кредиту, їх повністю і однаково з кредитором розуміє, вважає справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не має.

У виконання п. 4 договору про надання траншу, між позивачем та відповідачем-1 був укладений Додаток №1 до договору траншу, у якому визначено графік повернення кредиту та сплати процентів частинами щомісячно. Так, відповідно до графіку, позичальник повинен був здійснювати погашення суми кредиту та процентів окремими платежами у певні строки (зокрема, дата першої частини внеску 21.04.2014, дата сплати останньої частини кредиту 21.03.2017).

Відтак, строк (термін) виконання зобов`язань зі сплати капіталу та процентів встановлений.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 від 18.06.2014, адресовану керівництву банку, з проханням у зв`язку із ситуацією, що склалася, зокрема відсутністю грошових коштів, перенести платіж по кредиту на 30 днів. За змістом заяви відповідач-1 стверджує, що прострочка по платежу, який був в травні 2014 буде закрита найближчим часом при першій можливості з появою грошових коштів.

Відповідно до письмових пояснень позивача та доданого до них повідомлення вих.№658 від 23.06.2014, банком за наслідками розгляду вказаного звернення було прийнято рішення: перенести дати чергових платежів згідно графіка на 14 днів вперед, дату останнього платежу залишити без змін 21.03.2017р.; викласти графік повернення кредиту і сплати процентів, що є Додатком №1 до кредитного договору у новій редакції; інші умови кредитного договору, які не змінені, залишаються діяти у попередній редакції.

Так, до матеріалів позову доданий Додаток №1 до договору траншу, у якому викладений графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції від 23.06.2014, при цьому відповідно до графіку дата сплати останньої частини кредиту залишилася незмінною 21.03.2017.

Факт видачі кредиту на суму 69000,00 доларів США підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку позивача з 21.03.2014 по 22.03.2014.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1, 14.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки №FIL.14468-ДП1, за змістом п.2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

За мовами п.2.2. договору поруки розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладання становлять:

- ліміт суми кредитування сума еквівалентів 400000,00 доларів США;

- ліміт строку кредитування - до 14.03.2022;

- максимальний розмір процентів - 40% річних.

Відповідно до положень п.2.3. договору поруки порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання позичальника із врахуванням усіх кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ними чинності; поручитель безумовно і безвідклично погоджується, що усі зміни кредитних договорів та/чи будь-які інші зміни до рамкової угоди (у т.ч. зміна структури платежів погашення кредиту, зміна змінюваної процентної ставки, зміна чи введення нових комісій, штрафних санкцій, прав та обов`язків сторін тощо), а також укладення нових кредитних договорів на підставі рамкової угоди можуть здійснюватись без будь-якого погодження з поручителем, а тому порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням усіх таких змін і нових кредитних договорів без необхідності їх попереднього чи наступного ознайомлення чи погодження із поручителем.

Відповідно до п. 3.2. договору поруки поручитель зобов`язався належно повністю виконати зобов`язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв`язку із порушенням умов кредитних договорів чи неможливості виконання ним його зобов`язань (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство тощо). Кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов`язань позичальника за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами кредитних договорів.

Згідно з п. 3.4. вказаного договору достатнім документом про наявність заборгованості у позичальника є довідка кредитора, яка видається поручителю на його вимогу.

Відповідно до умов пунктів 4.1., 4.2. вказаного договору порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Припинення окремих Кредитних договорів чи погашення заборгованості Позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред`явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника. Договір вступає в силу з моменту його укладання і діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

Відповідно до письмових пояснень позивача від 11.05.2021 щодо дострокового погашення кредиту, заборгованість більше тридцяти днів за договором про надання траншу виникла 21.06.2014, разом з цим за письмовим зверненням відповідача-1 банк погодив перенесення платежу який мав відбутися 23.06.2014 на 14 днів, тобто до 07.07.2014, у зв`язку з чим позивач оформив графік платежів у новій редакції без зміни кінцевої дати погашення кредиту. Оскільки в подальшому внески по кредиту вже не здійснювалися, банк в свою чергу не мав можливості направити вимогу про дострокове погашення кредиту через зупинення Укрпоштою з липня 2014 прийому та доставки поштових відправлень в тому числі до м. Горлівка, банк скористався обумовленим п. 8.7 рамкової угоди правом визначивши датою дострокового погашення кредиту 23.03.2015.

Посилаючись на обставини не сплати заборгованості за кредитом та процентам, з урахуванням гривневого еквіваленту по курсу НБУ на дату складання позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення солідарно з відповідачів 70432,64 доларів США (1'989'813,64грн), з яких: заборгованість з капіталу в розмірі 67'384,41 доларів США (1 903 697,18грн), проценти у розмірі 2'855,04 доларів США (80'658,59грн), проценти за неправомірне користування чужими коштами у розмір 193,19 доларів США (5 457,87грн).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

За своєю правовою природою рамкова угода №FW401.441 від 14.03.2012 та договір про надання траншу №401.44363/FW401.441 від 21.03.2014 є кредитними договорами згідно з якими, за приписами ст.1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Як вже встановлено судом, факт видачі кредиту на суму 69 000,00 доларів США підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Частиною 1 ст.1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 cт. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище, за наслідками розгляду письмового звернення позичальника, банком викладений графік повернення кредиту і сплати процентів, що є Додатком № 1 до кредитного договору, у новій редакції від 23.06.2014. У даному випадку суд приймає до уваги, що новий графік по строкам внесення платежів викладений у найбільш сприятливих умовах для позичальника, ніж попередній графік.

За умовами п.4. договору про надання траншу повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою, тобто за графіком платежів за кредитною угодою позичальник повинен був здійснювати погашення суми кредиту та процентів окремими платежами у певні строки (зокрема, до 21.04.2014, 21.05.2014, 07.07.2014 та у подальшому щомісячними платежами строком до 21.03.2017).

Водночас, як вбачається з розрахунку позовних вимог (таблиця №2), відповідачем-1 здійснювалися 22.04.2014, 23.04.2014, 21.05.2014, 11.06.2014, востаннє 26.06.2014 часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, які розподілялися банком в рахунок погашення платежів враховуючи умови п. 7.7. рамкової угоди та п. 5 договору про надання траншу.

Відповідно до п.8.6. рамкової угоди у разі виникнення заборгованості позичальника тривалістю понад 30 календарних днів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення кредиту, виданого на підставі кредитного договору, по якому прострочення існує не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи кредитор пред`явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором.

Згідно з п.8.7. рамкової угоди кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строків, вказаних у п.п.8.4., 8.6. угоди.

Згідно з письмовими поясненнями представника Акціонерного товариства Про Кредит Банк позивач скористався правом, передбаченим п.8.7. рамкової угоди та збільшив зазначені в пункті 8.6. вказаної угоди строки 30 днів та 3 дні, визначивши датою дострокового погашення кредиту 23.03.2015. При цьому позивач не мав змоги направити вимогу про дострокове погашення кредиту через призупинення доставки поштових відправлень, зокрема, в м.Горлівка.

Враховуючи викладене вище, строк повернення кредитних коштів є таким, що вже настав.

За розрахунком позивача, заборгованість позичальника перед банком за договором про надання траншу №401.44363/FW401.441 від 21.03.2014 становить:

- заборгованість за капіталом 67'384,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату складання позовної заяви складає 1 903 697,18грн;

- заборгованість за процентами 2'855,04 доларів США (з урахуванням здійснених позичальником 22.04.2014, 23.04.2014, 21.05.2014, 11.06.2014, 26.06.2014 оплат на загальну суму 1271,31 доларів США), що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату складання позовної заяви складає 80 658,59грн;

- заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом 193,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату складання позовної заяви складає 5 457,87, яка виникла за періоди з 22.04.2014 по 23.04.2014, з 22.05.2014 по 26.06.2014, з 27.06.2014 по 07.07.2014, з 08.07.2014 по 07.11.2014, з 08.11.2014 по 23.03.2015, з 24.03.2015 по 23.12.2020.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку, договором про надання траншу встановлені проценти за користування кредитом у розмірі 11% річних, за умовами п. 4.4 рамкової угоди у випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідним кредитним договором процентами за користування кредитом.

Відтак, як проценти за користування кредитом, так і проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами визначені за домовленістю кредитора та позичальника у розмірі 11% річних.

Доказів виконання зобов`язань з повернення кредиту у розмірі 67'384,41 доларів США та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2'855,04 доларів США суду не представлені. Відповідачами заперечень щодо наданих позивачем суду розрахунків заборгованості за капіталом, процентами не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 67'384,41 доларів США заборгованості за кредитом та 2'855,04 доларів США заборгованість за процентами є правомірними.

Водночас, за наслідками дослідження розрахунку позовних вимог в частині заявлених процентів за неправомірне користування кредитом (таблиця №3), суд встановив, що при нарахуванні заборгованості по вказаним процентам позивачем не враховано, що відповідно до п.1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд зазначає, що кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п. 30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч.2 ст.251 ЦК України. Тобто день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Умовами укладених між сторонами рамкової угоди та договору про надання траншу не передбачено право позивача не враховувати день здійсненої оплати під час розрахунку процентів за неправомірне користування кредитом.

Таким чином, позивачем невірно нараховано проценти за неправомірне користування кредитом:

- на заборгованість у розмірі 1611,42 доларів США за період з 22.04.2014 по 23.04.2014, у той час як згідно з розрахунком 23.04.2014 було здійснено оплату тіла кредиту на суму 1611,42 доларів США;

- на заборгованість у розмірі 1647,27 доларів США за період з 22.05.2014 по 26.06.2014, у той час як згідно з розрахунком 26.06.2014 було здійснено оплату тіла кредиту на суму 4,17 доларів США.

Суд, враховуючи викладені вище висновки, здійснивши власний розрахунок процентів за неправомірне користування кредитом в межах обраних позивачем періодів та розмірів процентної ставки, дійшов висновку, що задоволенню підлягають 192,70 доларів США, нараховані наступним чином:

- у розмірі 0,49 доларів США - на заборгованість у розмірі 1611,42 доларів США за період 22.04.2014;

- у розмірі 17,62доларів США - на заборгованість у розмірі 1647,27 доларів США за період 22.05.2014 - 25.06.2014;

- у розмірі 0,50доларів США - на заборгованість у розмірі 1643,10 доларів США за період 26.06.2014;

- у розмірі 5,52доларів США - на заборгованість у розмірі 1643,10 доларів США за період 27.06.2014 07.07.2014;

- у розмірі 5,61доларів США - на заборгованість у розмірі 1643,10 доларів США за період 08.07.2014 07.11.2014;

- у розмірі 137,20доларів США - на заборгованість у розмірі 3301,49 доларів США за період 08.11.2014 23.03.2015;

- у розмірі 39,34доларів США - на заборгованість у розмірі 67384,41 доларів США за період 24.03.2015 23.12.2020.

Слід зазначити, що позивач просить суд стягнути на його користь суму капіталу, процентів у доларах США з визначенням сум у гривневому еквіваленті на дату позовної заяви. У зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

У статті 2 Декрету 15-93 вказано, що резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В той же час, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Виходячи з валюти надання відповідачу-1 кредиту (долар США), враховуючи, що за умовами п. 7.1, п.7.3. рамкової угоди, п.4 договору про надання траншу, графіка повернення кредиту, зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався, тому суд на вбачає правових підстав для перерахунку у гривні борг у доларах США за офіційним курсом НБУ.

Таким чином, до стягнення підлягає сума заборгованості саме в іноземній валюті.

Як вже встановлено судом, в забезпечення виконання зобов`язань за рамковою угодою №FW401.441 від 14.03.2012 між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки від 14.03.2012 №FIL.14468-ДП1, предметом якого за умовами п. 2.1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарного із позичальником боржника.

Умовами п.2.2. договору поруки розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладання становлять:

- ліміт суми кредитування сума еквівалентів 400000,00 доларів США;

- ліміт строку кредитування - до 14.03.2022;

- максимальний розмір процентів - 40% річних.

Відповідно до умов пунктів 4.1., 4.2. договору порука діє з моменту укладення договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника. Договір вступає в силу з моменту його укладання і діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

В п.11.2. рамкової угоди зазначено, що угода укладена на строк дії ліміту строку, встановленого п.2.2. рамкової угоди, тобто 120 місяців.

За змістом ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1,2 статті 554 Кодексу визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно приписів ст.543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

За приписами ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент порушення зобов`язань за кредитним договором), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Договором поруки визначено, що порука діє протягом усього часу, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування, а саме 120 місяців, отже суд приходить до висновку, що порука не припинилась, а поручитель має відповідати перед позивачем як солідарний боржник по сплаті заборгованості за договором про надання траншу, який є невід`ємною частиною рамкової угоди відповідно до умов п. 11.4. угоди.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачами до прийняття судового рішення не надано доказів погашення заборгованості за кредитним договором.

На підставі вищевикладеного, здійснивши оцінку доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідачів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково.

Як встановлено судом, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо відповідачів здійснено запис про припинення здійснення підприємницької діяльності (09.11.2015 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно ОСОБА_2 ).

Відповідно до матеріалів справи, позичальник укладаючи угоди діяв у статусі фізичної особи-підприємця, цільове призначення кредиту - придбання основних засобів; поручитель укладав договір поруки у статусі громадянина України.

Згідно з ч.8 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Разом з цим, згідно з п.6 ч.1 статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Тобто, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Отже, з 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір підлягає розподілу пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України, господарський суд,

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м.Київ, до відповідача-1: ОСОБА_1 , м.Горлівка Донецької області, та відповідача-2: ОСОБА_2 , м.Горлівка Донецької області, про стягнення 70'432,64 доларів США - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області; АДРЕСА_1 ) та поручителя ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м.Київ, пр.Перемоги, буд. 107-А, ) заборгованість за капіталом у розмірі 67'384,41 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 2'855,04 доларів США, заборгованість по процентам за неправомірне користування кредитом у розмірі 192,70 доларів США; судовий збір у розмірі 29 847,00грн.

В частині стягнення процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 0,49 доларів США - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

У судовому засіданні 22.06.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2021.

Суддя Ю.В. Макарова

Оскільки договір поруки є похідним від основного зобовязання (Кредитного договору, а відповідач як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж самому обсязі, що і боржник,