УХВАЛА

06 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/6232/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача-1 - Ярошенко А. С. (адвокат),

відповідача-2 - Грекова Л.В. (адвокат),

третьої особи-1 - не з`явилися,

третьої особи-2 - Ярошенко А. С. (адвокат),

третьої особи-3 - Пінчук О.С. (адвокат),

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 (суддя Турчин С. О.) і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 (головуючий - Пономаренко Є. Ю., судді Дідиченко М. А., Руденко М. А.) у справі

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт"

до: 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита",

2) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро"

про визнання недійсними результатів торгів та визнання недійсним договору

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс"

до: 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт"

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" (далі - ТОВ "ФК "Екс-Райт", Товариство, фактор, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (у редакції заяви від 11.06.2020 про зміну предмета позову) до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь", Банк, клієнт, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" (далі - ТОВ "ФК "Ю-Бейс", Компанія, Новий кредитор, відповідач-2), за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" (далі - ТОВ "Ольвита", позичальник, третя особа-1); Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, третя особа-2); Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро" (далі - ТОВ "ФК "Кантієро", третя особа-3), про:

1) визнання недійсними результатів відкритих торгів (електронного аукціону) №UA-EA-2020-03-12-000009-b, проведених 18.03.2020 з використанням електронної торгової системи з реалізації лоту № GL18N016951, оформлених протоколом №UA-EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020 (далі - оспорювані результати торгів), в частині відступлення права вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором від 15.02.2008 № 5714/20/8-1, укладеним між ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "Ольвита";

2) визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 22.04.2020 №EA-2020-03-12-000009-b/42/1, укладеного між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Ю-Бейс" (далі - договір відступлення від 22.04.2020, оспорюваний договір відступлення від 22.04.2020), з посиланням на положення статей 16, 190, 203, 215, 216, 316, 317, 319, 321, 655, 656, 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовна заява обґрунтовується неправомірністю відчуження ПАТ "Банк "Київська Русь" на користь Компанії прав вимоги до позичальника за кредитним договором від 15.02.2008 № 5714/20/8-1 та за договором іпотеки від 19.02.2008, оскільки станом на момент передачі вказаних прав вимоги ці права Банку вже не належали у зв`язку з їх попереднім відчуженням на користь ТОВ "ФК "Екс-Райт" на підставі договору факторингу від 04.09.2014 № 98688-23/14-1 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

У свою чергу, 08.09.2020 ТОВ "ФК "Ю-Бейс" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "ФК "Екс-Райт" про визнання недійсними договору факторингу від 04.09.2014 № 98688-23/14-1 (далі - договір факторингу № 98688-23/14-1, оспорюваний договір факторингу) та договору від 08.10.2014 про відступлення права вимоги за іпотечним договором (далі - договір відступлення від 08.10.2014, оспорюваний договір відступлення від 08.10.2014), укладених між ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "ФК "Екс-Райт", посилаючись на положення статей 227, 1077 ЦК України, статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статей 4, 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Зустрічна позовна заява аргументована тим, що: 1) договір факторингу № 98688-23/14-1 було укладено без наявності у ТОВ "ФК "Екс-Райт" відповідного дозволу (ліцензії); 2) є ознаки нікчемності оспорюваного договору факторингу, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 3) оскільки оспорюваний договір відступлення від 08.10.2014 має похідний характер від договору факторингу № 98688-23/14-1, то недійсність (нікчемність) договору факторингу зумовлює недійсність договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021, у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено частково. Визнано недійсним договір відступлення від 08.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. за реєстровим № 811, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "ФК "Екс-Райт". В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані посиланням на положення статей 16, 203, 215, 227, 261, 656, 1077, 1079 ЦК України, статей 38, 48, 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статей 3, 4, 12, 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", статей 5, 13, 14, 74, 75, 86, 87, 180, 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких суди дійшли висновку про часткову обґрунтованість зустрічних позовних вимог і необґрунтованість первісного позову з огляду на те, що: 1) відповідачем-2 доведено обставини нікчемності договору факторингу № 98688-23/14-1 (основного зобов`язання) згідно з пунктами 1 і 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що зумовлює недійсність правочину щодо його забезпечення, а саме договору відступлення від 08.10.2014. При цьому позивачем за зустрічним позовом не доведено факту невідповідності передбаченої договором факторингу № 98688-23/14-1 ціни права вимоги за кредитним договором звичайній ціні такого права, а саме наявності різниці більш ніж у 20 % (пункт 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); 2) враховуючи, що вимоги Банку за договором поруки від 31.05.2010 № 25165-20/10-5 підтверджено рішенням суду у справі № 911/4460/13, яке набрало законної сили на момент укладення оспорюваного договору факторингу, то Банк фактично відмовився від стягнутих з ТОВ "Ольвита" грошових коштів у сумі 43434909,83 грн без будь-яких додаткових умов з боку фактора, що є беззаперечною підставою для застосування ознак нікчемності правочину, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 3) уклавши з ТОВ "ФК "Екс-Райт" договір факторингу № 98688-23/14-1 та відмовившись від власних майнових вимог за укладеним договором поруки, ПАТ "Банк "Київська Русь" погіршило своє фінансове становище, позаяк здійснило відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідності, допустило здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників та кредиторів Банку, що, як наслідок, призвело до його неплатоспроможності, оскільки це унеможливило виконання Банком своїх зобов`язань перед клієнтами (вкладними, кредиторами) що, у свою чергу, свідчить про нікчемність договору факторингу № 98688-23/14-1 відповідно до пункту 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 4) такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів, а визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17); 5) необґрунтованими є доводи Товариства про встановлення рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 910/15629/16 (за участю ТОВ "ФК "Екс-Райт", ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "Ольвита") факту дійсності оспорюваного договору факторингу , оскільки ТОВ "ФК "Ю-Бейс" не брало участі у справі № 910/15629/16, що виключає преюдиціальний характер наведеного судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ТОВ "ФК "Екс-Райт" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову повністю.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ФК "Екс-Райт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 910/6232/20 та призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 29.06.2021 о 15:00.

Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо відсутності підстав для застосування пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до правовідносин, що склалися між сторонами та їх правонаступниками у зв`язку з укладенням договору факторингу № 98688-23/14-1, викладеного у пункті 59 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 910/15629/16, а також на неврахування судами висновку щодо застосування норми частини 1 статті 217 ЦК України, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 444/484/15-ц.

05.07.2021 до Верховного Суду надійшло клопотання ТОВ "ФК "Екс-Райт" від 05.07.2021 № 12/7-1 про відкладення розгляду справи на іншу дату з причин неможливості явки в судове засідання представника Товариства - адвоката Чепусова Ю. А., що зумовлено отриманням зазначеним представником 04.07.2021 позитивного результату тестування на COVID-19 методом полімеразної ланцюгової реакції та призначенням лікарем повторного тестування на 12.07.2021.

Проте колегія суддів залишає вказане клопотання без задоволення як необґрунтоване, оскільки, по-перше, схоже за змістом клопотання від 29.06.2021 № 32/6-1 про відкладення розгляду справи на іншу дату раніше вже задовольнялося, що оформлено ухвалою Верховного Суду від 29.06.2021 про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ТОВ "ФК "Екс-Райт" у справі № 910/6232/20 до 06.07.2021 о 14:30, а повторне подання одним і тим самим представником Товариства аналогічного клопотання може свідчити про наявність ознак зловживання представника своїми процесуальними правами. По-друге, чинний ГПК України не обмежує учасників справи у залученні інших представників з метою судового захисту своїх прав та інтересів, а також у здійсненні їх захисту безпосередньо керівником ТОВ "ФК "Екс-Райт" у порядку самопредставництва, тоді як заявник не надав жодних доказів на підтвердження неможливості явки до Верховного Суду іншого повноважного представника Товариства, яким згідно з наявною у матеріалах справи копією довіреності від 26.12.2018 є адвокат Маркович В. О. (а.с.150 том 6). Крім того ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2021 та від 29.06.2021 явка учасників справи в судове засідання не визнавалася обов`язковою.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини

15.02.2008 між ПАТ "Банк "Київська Русь" і ТОВ "Ольвита" (позичальник), укладено кредитний договір № 5714-20/8-1 (далі - кредитний договір), за умовами пунктів 1.1, 2.1, 2.2, 2.4 якого Банк надав позичальнику кредит у вигляді відзивної відновлювальної кредитної лінії в сумі 27800000 гривень із кінцевою датою повернення кредиту 14.02.2011, для проведення статутної діяльності, за процентною ставкою 17 % річних. Для обліку заборгованості за кредитом Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Грошові кошти перераховуються Банком з позичкового рахунку на банківський (поточний) рахунок позичальника (або інший рахунок, вказаний позичальником в заяві про перерахування коштів) на підставі письмової заяви позичальника про перерахування грошових коштів у п`ятиденний строк з дня отримання Банком заяви. Банк видає позичальнику кредит для фінансування витрат, пов`язаних з будівництвом та введенням в експлуатацію фруктового логістичного терміналу та холодильника № 3, що знаходяться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Леніна, 20 г .

У подальшому до кредитного договору вносилися зміни згідно з додатковими угодами від 01.04.2008, від 31.07.2008, від 21.11.2008, від 30.06.2009, від 30.12.2009, від 29.04.2010, від 29.06.2010, від 28.07.2010, від 01.10.2010, від 01.07.2011, від 30.03.2012, від 30.07.2012, від 04.09.2012, від 02.10.2012.

Так, договором від 01.04.2008 про внесення змін до кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 викладено пункт 1.1 кредитного договору в наступній редакції: "Предметом кредитного договору є надання банком грошових коштів позичальнику, у вигляді відзивної відновлювальної "кредитної лінії" на таких умовах: сума кредиту: 27800000,00 грн; плата за користування кредитом: 16,5 % річних; на строк до 14.02.2011".

Крім того, договором від 30.03.2012 про внесення змін до кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 викладено вказаний кредитний договір у новій редакції, передбачено додаткові умови забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором, встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 29.03.2013.

Договором від 30.07.2012 про внесення змін до кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 зменшено процентну ставку до 10 % відсотків річних, процентна ставка діє з 01 квітня 2012 року.

Договором від 04.09.2012 про внесення змін до кредитного договору від 15.02.2008 року № 5714-20/8-1 збільшено ліміт кредитної лінії до 76100000 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 19.02.2008 між ПАТ "Банк "Київська Русь" (іпотекодержатель) та ТОВ "Ольвита" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений 19.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. за реєстровим № 553 (далі - договір іпотеки), за умовами пунктів 1.1, 2.1, 2.2 якого договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 (а також усіх договорів про внесення змін до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 76450000 грн. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодавцеві наступне майно: земельну ділянку, площею 1, 4000 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Леніна 20-г; салатний корпус з вбудованим АПК ІІ-а черга, загальною площею 3058,4 м2, що знаходиться за адресою: Київська обл. Бориспільський район, с Щасливе, вул. Леніна, 20-г . Загальна узгоджена сторонами оцінка предмету іпотеки становить 31271952 грн.

04.09.2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" (клієнт) і ТОВ "ФК "Екс-Райт" (фактор) укладено договір факторингу № 98688-23/14-1, відповідно до пунктів 2.1, 2.4, 3.1 якого клієнт передає (відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до боржника за кредитним договором і зобов`язується сплатити клієнту суму, визначену у пункті 3.1 цього договору, на умовах визначених цим договором. Заміна сторони у зобов`язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом фактору з моменту проведення повного розрахунку фактора з клієнтом, що засвідчується в тому числі підписанням сторонами акта приймання-передачі права вимоги за формою встановленою у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору та скріплення його печатками сторін. Даний акт приймання-передачі права вимоги укладається сторонами в день проведення остаточного розрахунку фактора з клієнтом. Якщо клієнт відмовиться від підписання акта приймання-передачі вимоги в день проведення остаточного розрахунку за цим договором, акт приймання-передачі права вимоги вважається підписаним з боку клієнта, а право вимоги таким, що передане фактору. За відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором, фактор сплачує клієнту суму у розмірі 13000000 грн. Загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги, повернення якої відступається клієнтом фактору за даним договором, становить 126930184,61 грн, з яких: 76441000,00 грн - заборгованість за основним боргом за кредитним договором; 336167,71 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 81038,42 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту; 16917545,15 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 33124433,33 грн - проценти за порушення виконання грошового зобов`язання.

08.10.2014 між Банком і Товариством складено акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу № 98688-23/14-1, згідно з яким клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги за цим договором. Клієнт та фактор підтверджують, що передача права вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акта приймання-передачі права вимоги, як передбачено у пунктах 2.4, 2.5 договору факторингу № 98688-23/14-1.

Також 08.10.2014 між ПАТ "Банк "Київська Русь" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "ФК "Екс-Райт" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчений 08.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. за реєстровим № 811, відповідно до якого Банк відступив ТОВ "ФК "Екс-Райт" право вимоги за іпотечним договором від 19.02.2008 (реєстровий № 553).

Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду 19.03.2015 прийнято рішення № 61, згідно з яким розпочато з 20.03.2015 процедуру виведення ПАТ "Банк "Київська Русь" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, запроваджено з 20.03.2015 по 19.06.2015 тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.06.2016 № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16 липня 2018 року та продовжено повноваження Волкова Олександра Юрійовича як уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації в ПАТ "Банк "Київська Русь".

Постановою Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" від 16.07.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17.07.2015 №138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь".

Повідомленням від 10.05.2016 № 2672/16 Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку Волков О. Ю. повідомила TOB "ФК "Екс-Райт" про нікчемність договору факторингу від 04.09.2014 № 98688-23/14-1 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченого 08.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. за реєстровим № 811, укладених між Банком і Товариством, з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У подальшому ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ФК "Екс-Райт" про: 1) застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором факторингу № 98688-23/14-1, укладеного між Банком і TOB "ФК "Екс-Райт", повернувши сторони у первісний стан; 2) застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеного між Банком і TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. 08.10.2014 за № 811, повернувши сторони у первісний стан; 3) визначення способу виконання рішення суду шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний об`єкт: салатний корпус з вбудованим АПК ІІ-а черга, розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г; 4) визначення способу виконання рішення суду шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний об`єкт: земельну ділянку загальною площею 1,40 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г ; 5) зобов`язання TOB "ФК "Екс-Райт" повернути Банку оригінали документів, отриманих Товариством за актом прийому-передачі документації за договором факторингу № 98688-23/14-1, а саме оригінали кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 і договорів про внесення змін до нього, договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М. 19.02.2008 за № 554 і договорів про внесення змін до нього; договору поруки від 29.03.2012 № 21467-20/12-5 і договорів про внесення змін до нього; 6) зобов`язання TOB "ФК "Екс-Райт" повернути Банку оригінали документів, отриманих Товариством за актом приймання-передачі документів (договір факторингу № 98688-23/14-1) від 08.10.2014, а саме: оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку; оригінал на право власності на нерухоме майно загальною площею 3058,4 м2, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г ; оригінал витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 19071343 від 04.06.2008, реєстраційний номер 23479538); оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі № 910/15629/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 і постановою Верховного Суду від 25.02.2020, у зазначеному позові відмовлено.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13.02.2020 № 337 визначено активи ПАТ "Банк "Київська Русь", що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінових пропозицій, а саме права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, в тому числі права вимоги за кредитним договором від 15.02.2008 № 5714-20/8-1.

Права вимоги за кредитним договором від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 та договором іпотеки від 19.02.2008 у складі пулу активів ПАТ "Банк "Київська Русь" були виставлені на відкриті торги (аукціон) з продажу майна ПАТ "Банк "Київська Русь" (лот № GL18N016951).

Відкриті торги (аукціон) з продажу майна (активів) ПАТ "Банк "Київська Русь" відбулися 18.03.2020, та за їх результатами переможцем було визначено ТОВ "ФК "Ю-Бейс". Результати аукціону оформлено протоколом електронного аукціону від 18.03.2020 № UA-EA-2020-03-12-000009-b.

Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020, 22.04.2020 між ПАТ "Банк "Київська Русь" (Банк) і ТОВ "ФК "Ю-Бейс" (Новий кредитор) укладено договір № UA-EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав.

Згідно з додатком № 1 до договору відступлення від 22.04.2020 до складу права вимоги, яке було відчужено Банком на підставі договору про відступлення прав вимоги, було включено в тому числі право вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 на суму 126930184,61 грн та за договором іпотеки від 19.02.2008.

Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

Дослідивши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/6232/20 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (схожий висновок викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на час укладення договору факторингу № 98688-23/14-1) правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено і Товариством не спростовано той факт, що оскільки вимоги ПАТ "Банк "Київська Русь" за договором поруки від 31.05.2010 № 25165-20/10-5 підтверджено судовим рішенням у справі № 911/4460/13, яке набрало законної сили на момент укладення оспорюваного договору факторингу, то Банк відмовився від власних майнових вимог за договором поруки від 31.05.2010 № 25165-20/10-5 без будь-яких додаткових умов та зустрічних зобов`язань з боку ТОВ "ФК "Екс-Райт"Банк, а саме відповідач-1 фактично відмовився від стягнутих з ТОВ "Ольвита" згідно з рішенням суду грошових коштів у сумі 43434909,83 грн без будь-яких додаткових умов з боку фактора (ТОВ "ФК "Екс-Райт"), що є беззаперечною підставою нікчемності правочину, передбаченою пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому, уклавши з ТОВ "ФК "Екс-Райт" договір факторингу № 98688-23/14-1 та відмовившись від власних майнових вимог за укладеним договором поруки, ПАТ "Банк "Київська Русь" погіршило своє фінансове становище, позаяк здійснило відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідності, допустило здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників та кредиторів Банку, як наслідок, призвело до його неплатоспроможності, оскільки це унеможливило виконання Банком своїх зобов`язань перед клієнтами (вкладними, кредиторами), що, у свою чергу, свідчить про нікчемність договору факторингу № 98688-23/14-1 відповідно до пункту 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням положень частини 2 статті 215 ЦК України, пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на час укладення договору факторингу № 98688-23/14-1) і встановлених судами обставин нікчемності зазначеного договору, колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про неврахування апеляційним судом під час ухвалення оскаржуваної постанови висновку щодо відсутності підстав для застосування пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до правовідносин, що склалися між сторонами та їх правонаступниками у зв`язку з укладенням договору факторингу № 98688-23/14-1, викладеного у пункті 59 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 910/15629/16, а також висновку щодо застосування норми частини 1 статті 217 ЦК України, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 444/484/15-ц, з огляду на таке.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у справі № 910/15629/16, якими було відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором факторингу № 98688-23/14-1 шляхом повернення сторін у первісний стан, Верховний Суд виходив зі встановлених судами обставин недоведеності ознаки нікчемності договору факторингу № 98688-23/14-1, передбаченої пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". При цьому зміст рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 і постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 910/15629/16 свідчить про те, що підставою позову у межах вказаної справи було виключно недотримання Банком положень пункту 3 частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме ціна відступленого права вимоги є на 20 % чи більше завищеною (або заниженою) порівняно з його ринковою (звичайною) вартістю, а, отже, з підстав нікчемності, визначених пунктами 1 і 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позов Банком у рамках справи № 910/15629/16 не заявлявся і судами першої та апеляційної інстанцій не досліджувалася та не встановлювалася наявність чи відсутність відповідних порушень під час укладення договору факторингу № 98688-23/14-1.

Водночас у справі, що розглядається, предметом правової оцінки за зустрічним позовом ТОВ "ФК "Ю-Бейс" є передусім нікчемність договору факторингу № 98688-23/14-1 із зовсім інших підстав, а саме передбачених пунктами 1 і 2 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", доведеність яких (підстав нікчемності) зумовлено достеменним встановленням судами попередніх інстанцій факту безоплатної відмови Банку від власних майнових вимог за договором поруки від 31.05.2010 № 25165-20/10-5, підтверджених судовим рішенням у справі № 911/4460/13, що, в свою чергу, призвело до неплатоспроможності ПАТ "Банк "Київська Русь" та унеможливило виконання Банком своїх зобов`язань перед клієнтами (вкладними, кредиторами).

Предметом позову фізичних осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) в цивільній справі № 444/484/15-ц є: визнання недійсними укладених між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра", банк) кредитного договору від 26.06.2007, додаткової угоди від 15.10.2010 № 1 і додаткового договору від 29.09.2014 до цього кредитного договору; визнання недійсним договору поруки від 26.06.2007, укладеного між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_2 ; визнання недійсним іпотечного договору від 26.06.2007 року, укладений між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 ; стягнення в порядку двосторонньої реституції з банку на користь ОСОБА_1 978 доларів 10 центів США та 18382,63 грн, а також 50000 грн завданої моральної шкоди з підстав невідповідності оспорюваного кредитного договору вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а при укладенні кредитного договору банк приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав в договорі занижені значення показників істотних умов договору, чим ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання недійсними пунктів 1.3.2, 4.3.12 кредитного договору, пунктів 1.1.1 (в частині комісії), 2.10 додаткової угоди № 1 до кредитного договору та відмову в решті позовних вимог, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у вказаній цивільній справі дійшов висновку про те, що комісія за видачу кредиту у розмірі 1,5 % від суми кредиту, комісія у розмірі 2 % від початкової суми кредиту за дострокове повернення кредиту та комісія за консультації за кредитними операціями у розмірі 0,75 % є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу частини 5 статті 11, частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відмова в іншій частині позову, в тому числі у частині оспорювання договорів забезпечення кредиту мотивована тим, що основне зобов`язання залишається дійсним за винятком пунктів 1.3.2, 4.3.12 кредитного договору, пунктів 1.1.1 (в частині комісії), 2.10 додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

Натомість у цій справі предметом первісного та зустрічного позовів є визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги від 22.04.2020 №EA-2020-03-12-000009-b/42/1 і договору факторингу від 04.09.2014 № 98688-23/14-1, договору від 08.10.2014 про відступлення права вимоги за іпотечним договором відповідно.

Таким чином, у цій справі та справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Викладене вище, окрім різних суб`єктного складу, предмета та підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст правовідносин, свідчить також про неоднакове правове регулювання спірних відносин у справі № 910/6232/20 та у справах № 910/15629/16 і № 444/484/15-ц.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ФК "Екс-Райт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 910/6232/20.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 910/6232/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай