ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

07 липня 2021 рокуСправа № 912/1993/21

Суддя Господарського суду Кіровоградської області Поліщук Г.Б., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостайл" від 29.06.2021 №224 про видачу судового наказу в порядку наказного провадження,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 на адресу господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостай від 29.06.2021 №224 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Литвишко Лідії Ісаївни заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів в розмірі 941,47 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору у розмірі 227,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Як слідує із змісту заяви, підставою стягнення грошової заборгованості заявник вказує порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати наданих послуг за Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.02.2018 №1807.

За результатами розгляду вказаної заяви 07.07.2021 судом видано судовий наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Литвишко Лідії Ісаївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостайл" 941,47 грн заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів, а також 227,00 грн судового збору.

За приписами ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

В свою чергу стягнення з Фізичної особи-підприємця Литвишко Лідії Ісаївни витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а розмір витрат не є неоспорюваною заборгованістю.

При цьому нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Зокрема, частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною першою ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Проте розділ ІІ Господарського процесуального кодексу України, яким регулюється наказне провадження, не передбачає подання будь-якої заяви по суті спору, що унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Стаття 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Виходячи з вище наведеного в сукупності, суд зазначає, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Таким чином, вимога про стягнення з Фізичної особи-підприємця Литвишко Лідії Ісаївни витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн не є вимогою, за якою може бути виданий судовий наказ згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Екостайл" у видачі судового наказу за вимогою до боржника Фізичної особи-підприємця Литвишко Лідії Ісаївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю "Екостайл" за адресою:25030, м. Кропивницький, вул. Тореза (Лавандова), 27).

Ухвалу підписано 07.07.2021.

Суддя Г.Б. Поліщук