ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 906/217/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.

секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 (колегія суддів: Коломис В.В. - головуючий, судді Миханюк М.В., Дужич С.П.) та рішення Господарського суду Житомирської області від 18.12.2020 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1.Коростишівської міської ради 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Свободна енергія"

про визнання недійсним договору та додаткової угоди до нього

за участю: прокурора: Шекшеєва В.С. (посвідчення),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. Керівник Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області (далі-прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Коростишівської міської ради (далі-відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Свободна енергія" (далі-відповідач - 2), згідно якого, уточнивши свої вимоги, просив визнати:

- недійсним договір встановлення сервітуту від 20.08.2015 № 256, який укладений між відповідачами (далі-договір);

- недійсною додаткову угоду від 29.09.2017 № 1 до договору.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір та додаткова угода укладені з порушенням вимог законодавства, тому наявні підстави для визнання їх недійсними.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1.Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.12.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021, в позові відмовлено.

2.2. Свої висновки суди мотивували тим, що прокурор не довів тих обставин, з якими він пов`язував недійсність оспорюваних правочинів, оскільки договір не містить ознак договору концесії та не суперечить вимогам законодавства. Також суди вказали на те, що прокурор звернувся в межах строку позовної давності, тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності на якому наполягав відповідач-2.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3.2. На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник касаційної скарги вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статей 1, 6, 7, 10, частини третьої статті 12, частини другої статті 30 Закону України "Про концесії", у подібних правовідносинах.

4. Мотивувальна частина

4.1. Суди встановили, що рішенням відповідача-1 від 23.07.2015 №1030 "Про реалізацію інвестиційного проекту будівництва гідроелектростанції на річці Тетерів", яке розміщено на його офіційному сайті, зокрема, підтримано реалізацію інвестиційного проекту будівництва гідроелектростанції на річці Тетерів в м. Коростишеві; доручено юридичному відділу виконкому підготувати проект договору встановлення сервітуту на право користування гідротехнічною спорудою (греблею) по вул. Пролетарська, 2-в; доручено міському голові Чиколаю М.К. підписати вказаний договір між відповідачами.

4.2. 20.08.2015 між відповідачами укладено договір щодо нерухомого майна - гідротехнічної споруди (далі - об`єкт), розташованої на річці Тетерів в парку міста Коростишева Житомирської області за адресою: вул. Пролетарська, 2-в, для використання об`єкту при експлуатації належної відповідачу-2 гідроелектростанції на умовах обумовлених договором, строком на 20-ть років.

4.3. Пунктом 2.1 договору зазначено складові частини об`єкту за технічною документацією на нього, зокрема: гідротехнічна споруда (залізобетонний моноліт), загальна площа - 28 кв.м., площа основи (забудови) - 33,6 кв.м; гребля (залізобетонний моноліт) площа основи (забудови) - 742,8 кв.м.; безгреблевий водозабір (земляний насип від греблі), площа основи (забудови) - 1165,3 кв.м; оціночна вартість станом на 03.02.2015 становить 1356815,00 грн; об`єкт знаходиться у власності відповідача-1 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Житомирського районного управління юстиції 19.06.2015.

4.4. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору за користування об`єктом відповідачем-2 щорічно вноситься плата в розмірі 10 % оціночної вартості, що становить 135 681,50 грн. Нарахування та оплата відповідачем-2 починається з початком користування об`єктом після введення в експлуатацію належної відповідачу-2 гідроелектростанції, з врахуванням коефіцієнту індексації.

4.5. Пунктом 6.1 договору визначено, що він вважається укладеним з дня його підписання сторонами, скріплення печатками та державної реєстрації.

4.6. Відповідно до пунктів 6.16, 6.17 договору відповідач-1 сприятиме відповідачу-2 в оформленні права оренди (користування) земельною ділянкою для будівництва гідроелектростанції, яка в своїй діяльності використовуватиме об`єкт. Відповідач-2 до введення в експлуатацію належної йому гідроелектростанції зобов`язується здійснити фінансування та/або виконати роботи з освітлення парку міста Коростишів, в якому розміщено об`єкт, на умовах, в обсягах та в терміни, додатково погоджені сторонами.

4.7. Рішенням третьої (скликаної позачергово) сесії відповідача-1 сьомого скликання від 23.12.2015 №55 "Про розгляд листа відповідача-2", яке розміщено на офіційному сайті відповідача-1, надано дозвіл відповідачу-2 на проведення за власний рахунок капітального ремонту (або в разі необхідності реконструкції) гідротехнічної споруди (греблі), що розташована на річці Тетерів в парку міста Коростишів за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, місто Коростишів, вул. Паперова, 2-в, без подальшого відшкодування відповідачем-1 витрат чи поліпшень здійснених відповідачем-2 на вищезазначений ремонт (або в разі необхідності реконструкції) даної споруди.

4.8. 22.09.2017 між відповідачами укладено додаткову угоду №1 до договору на виконання пункту 6.17 договору щодо обсягу робіт з освітлення парку міста Коростишів, якою сторони погодили обсяг робіт з освітлення парку міста Коростишів (пункти 1.1 - 1.3); орієнтовну вартість обладнання та робіт (пункт 2); строки виконання робіт (пункт 3) та підтвердили, що відповідач-2 виконав фінансування робіт з поточного ремонту містка гідротехнічної споруди на загальну суму 9155,32 грн. (пункт 4), до введення в експлуатацію гідроелектростанції, що буде збудована відповідачем-2 з використанням гідротехнічної споруди, він виконає роботи з першої черги капітального ремонту гідроспоруди, берегоукріплення та розчищення ділянки русла річки Тетерів на орієнтовну суму 300 000,00 грн. (пункт 6); після введення в експлуатацію гідроелектростанції, що буде збудована відповідачем-2 з використанням гідротехнічної споруди, отриманої ним в користування на умовах договору, він виконає роботи з другої черги капітального ремонту гідроспоруди, берегоукріплення та розчищення ділянки русла річки Тетерів на орієнтовну суму 800 000,00 грн. (пункт 7); додаткова угоди набуває чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками і скріплена печатками сторін, є невід`ємною частиною договору та діє протягом терміну його дії (пункт 11).

4.9. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 21.09.2015 зареєстровано право користування (сервітут) строком дії до 20.08.2035 з правом пролонгації на підставі договору та 23.10.2017 зареєстровано зміни до іншого речового права на підставі додаткової угоди №1 від 29.09.2017 (номер запису 11283319).

4.10. Також встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у розділі "Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна" за реєстраційним номером 225, 01.03.2017 зареєстровано земельну ділянку (кадастровий номер :01:008:0533), площею 0,1456 га, з цільовим призначенням - для розміщення, будівництва, експлуатації, обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій за адресою: м. Коростишів, вул. Паперова, 2-в; а у розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права" (№ запису 22930524) 17.10.2017 зареєстровано договір оренди цієї земельної ділянки від 29.09.2017, укладений між відповідачами, на 5 років, з правом пролонгації.

4.11. Крім того, відповідач-2 подав клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки на його думку, прокурор пропустив строк позовної давності на подачу позову.

4.12. Вважаючи, що спірні правочини є незаконними та такими, що порушують інтереси держави, прокурор звернувся до суду з позовом про визнання їх недійсними, оскільки вони не відповідають правовій природі договору сервітуту, призводять до незаконного користування комунальним майном та водними ресурсами та є удаваними правочинами.

4.13. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.14. Враховуючи, що виключним випадком згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, і який є правовою підставою для касаційного перегляду судових рішень, прокурор зазначив у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 1, 6, 7, 10, частини третьої статті 12, частини другої статті 30 Закону України "Про концесії" у подібних правовідносинах, касаційна скарга розглядається лише у межах цих доводів та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Переглядаючи судові рішення у касаційному порядку, враховуючи наведені норми права, суд касаційної інстанції виходить із встановлених судами обставин про те, що прокуратурою строк позовної давності не пропущено.

4.15. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

4.16. Статтею 203 наведеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

4.17. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

4.18. Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 927/451/18.

4.19. Прокурор у касаційній скарзі посилався на наступні положення Закону України "Про концесії", які були підставою для відкриття касаційного провадження.

Статтею 1 Закону України "Про концесії", який був чинним на момент укладення оспорюваних правочинів, визначено, що концесія - надання з метою задоволення громадських потреб уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі концесійного договору на платній та строковій основі юридичній або фізичній особі (суб`єкту підприємницької діяльності) права на створення (будівництво) та (або) управління (експлуатацію) об`єкта концесії (строкове платне володіння), за умови взяття суб`єктом підприємницької діяльності (концесіонером) на себе зобов`язань по створенню (будівництву) та (або) управлінню (експлуатації) об`єктом концесії, майнової відповідальності та можливого підприємницького ризику; договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб`єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об`єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

4.20. Таким чином визначальним у спірних правовідносинах є те, чи відноситься спірний договір та додаткова угода до нього до договору концесії.

4.21. Статтею 6 вказаного Закону визначено, що затвердження переліку об`єктів права комунальної власності, які можуть надаватися в концесію, здійснюється виключно на пленарних засіданнях відповідних рад (ч. 2), рішення про надання концесії на об`єкт права комунальної власності за результатами концесійного конкурсу приймає уповноважений орган місцевого самоврядування (ч. 4), Концесія на об`єкти права комунальної власності надається з урахуванням інтересів регіону, територіальної громади в забезпеченні споживачів товарами (роботами, послугами), які проживають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (ч. 6), у разі, коли після оголошення концесійного конкурсу на участь у зазначеному конкурсі подав заявку лише один претендент, концесійний договір може бути укладений уповноваженим органом з цим претендентом шляхом погодження з ним істотних умов договору (ч. 7).

Статтями 7 та 10 наведеного Закону встановлені основні засади проведення концесійного конкурсу та істотні умови договору концесії відповідно.

Згідно з частиною третьою статті 12 вказаного Закону концесійні платежі встановлюються у фіксованому розмірі, у відсотках від вартості наданого у концесію об`єкта за результатами його оцінки, проведеної в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, або як частка (у відсотках) чистого доходу від концесійної діяльності, отриманого концесіонером, або у вигляді передачі концесієдавцю у власність майна, що знаходиться у власності концесіонера та придбане ним відповідно до умов концесійного договору. Концесійним договором може передбачатися поєднання різних видів концесійних платежів. Методика розрахунку концесійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

4.22. На вказані норми права прокурор посилався у касаційній скарзі і лише у межах вказаних доводів прокурора та на підставі встановлених фактичних обставин справи здійснюється касаційний перегляд у цій справі, отже доводи прокурора щодо недотримання судами положень законодавства щодо встановлення сервітуту не є предметом касаційного перегляду.

4.23. Положеннями наведеної вище статті 1 Закону України "Про концесії", який був чинним на момент укладення оспорюваних правочинів, встановлено, що концесія - надання з метою задоволення громадських потреб уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на підставі концесійного договору на платній та строковій основі юридичній або фізичній особі (суб`єкту підприємницької діяльності) права на створення (будівництво) об`єкта концесії за умови взяття суб`єктом підприємницької діяльності (концесіонером) на себе зобов`язань по створенню (будівництву) такого об`єкта, майнової відповідальності та можливого підприємницького ризику. Також вказаною нормою визначено, що договір концесії (концесійний договір) - договір, відповідно до якого уповноважений орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування (концесієдавець) надає на платній та строковій основі суб`єкту підприємницької діяльності (концесіонеру) право створити (побудувати) об`єкт концесії чи суттєво його поліпшити та (або) здійснювати його управління (експлуатацію) відповідно до цього Закону з метою задоволення громадських потреб.

4.24. Суди встановили, що рішенням відповідача-1 від 23.07.2015 №1030 "Про реалізацію інвестиційного проекту будівництва гідроелектростанції на річці Тетерів", яке розміщено на його офіційному сайті, зокрема, підтримано реалізацію інвестиційного проекту будівництва гідроелектростанції на річці Тетерів в м. Коростишеві. Також судами встановлено, що відповідно до пунктів 6.16, 6.17 договору відповідач-1 сприятиме відповідачу-2 в оформленні права оренди (користування) земельною ділянкою для будівництва гідроелектростанції, та за умовами спірної додаткової угоди до введення в експлуатацію гідроелектростанції, що буде збудована відповідачем-2 з використанням гідротехнічної споруди, він виконає роботи з першої черги капітального ремонту гідроспоруди, берегоукріплення та розчищення ділянки русла річки Тетерів на орієнтовну суму 300 000,00 грн. (пункт 6); після введення в експлуатацію гідроелектростанції, що буде збудована відповідачем-2 з використанням гідротехнічної споруди, отриманої ним в користування на умовах договору, він виконає роботи з другої черги капітального ремонту гідроспоруди, берегоукріплення та розчищення ділянки русла річки Тетерів на орієнтовну суму 800 000,00 грн. (пункт 7).

4.25. Отже, встановлені судами обставини справи та вищенаведені норми права дають правові підстави вважати, що за формальними ознаками спірний договір та додаткова угода підпадають під визначення умов концесійного договору, разом з тим не досліджувалося питання про те, чи є метою укладення договору задоволення громадських потреб.

4.26. Європейський суд з прав людини, досліджуючи питання права на справедливий суд крізь призму повноти судового рішення, зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), від 27 вересня 2001 року № 49684/99). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5).

Отже, подібні положення щодо обґрунтованого рішення мітяться і у національному законодавстві.

4.27. Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

4.28. Оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду та додатково перевіряти докази, з урахуванням викладеного у пунктах 4.23., 4.25. цієї постанови доводи, викладені у касаційній скарзі, надають суду правові підстави для скасування судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід дослідити наявні у справі докази, всебічно, повно й об`єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

4.29. Відповідно до приписів статті 129 частини 4 ГПК України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду касаційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду касаційної скарги є передчасним.

Керуючись статтями 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 та рішення Господарського суду Житомирської області від 18.12.2020 у справі №906/217/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич