РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/6473/21

За позовом Фізичної особи-підприємця Луцай Оксани Валеріївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтелТех»

про розірвання договору № 28012020 від 11.02.2020 та про стягнення

19.400,00 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участю представників сторін

від позивача Маєвський А.В., ордер серії № 1117026 від 27.05.2021

від відповідача не з`явився

Суть спору :

21.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Луцай Оксани Валеріївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтелТех» про розірвання договору № 28012020 про постачання та впровадження програмної продукції від 11.02.2020; про стягнення 19.400,00 грн попередньої оплати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору № 28012020 про постачання та впровадження програмної продукції від 11.02.2020 позивачем було перераховано відповідачу 19.400,00 грн, з яких 14.700,00 грн оплата за програмні продукти та 4.700,00 грн за надання послуг, що підтверджується платіжним документом № 0.0..1 від 13.02.2020. За умовами договору відповідач мав поставити Програмний продукт в електронному вигляді із встановленням його на обладнанні позивача шляхом підписання акту. Враховуючи відсутність технічної можливості встановити Програмну продукцію на обладнанні позивача, сторонами було погоджено та надано можливість користуватися програмою віддалено на потужностях відповідача. Передбачений умовами договору акт приймання-передачі між сторонами не підписувався. Також позивач вказує на те, що у грудні 2020 року у останнього виникли проблеми з входом до програми після чого позивач звернувся до відповідача з проханням надати технічну допомогу. У зв`язку з тим, що відповідачем не було надано передбачені договором № 28012020 від 11.02.2020 послуги належним чином, позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.01.2021, в якій повідомив про розірвання відповідного договору з 11.02.2021 в порядку п. 6.6 договору та вимагав повернення сплачених коштів. У відповідь відповідач повідомив, що розірвання договору в односторонньому порядку протирічить ст. 525 ЦК України та відмовився повернути кошти. Враховуючи викладене та те, що відповідач відмовився виконати вимоги викладені у претензії, позивач звернувся до суду з вимогою про розірвання договору № 28012020 про постачання та впровадження програмної продукції від 11.02.2020 на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України та про стягнення 19.400,00 грн попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6473/21 від 27.04.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

11.05.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/6473/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 27.05.2021.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.05.2021 було направлено відповідачу 14.05.2021 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 864 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03062, м. Київ, пров. Червонозаводський, 2/13, яка згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 13.05.2021 (номер відправлення 864) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач в судове засідання 27.05.2021 не з`явився.

В судовому засіданні 27.05.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.06.2021.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 було направлено відповідачу 28.05.2021 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 182, однак конверт разом з ухвалою від 27.05.2021 також було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Позивач в судовому засіданні 15.06.2021 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 15.06.2021 не з`явився.

В судовому засіданні 15.06.2021 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 01.07.2021.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 було направлено відповідачу 16.06.2021 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 930, однак конверт разом з ухвалою від 15.06.2021 було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

24.06.2021 позивачем до суду подано клопотання про виклик в судове засідання 01.07.2021 свідка - ОСОБА_1 для допиту відомих йому обставин виконання договору № 28012020 від 11.02.2020.

В судовому засіданні 01.07.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, про залишення заяви позивача про виклик свідка без розгляду, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідно до ч. 9 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 01.07.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІнтелТех» (постачальник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Луцай Оксаною Валеріївною (замовник, позивач) укладено договір про постачання та впровадження програмної продукції № 28012020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується здійснювати постачання та впровадження програмної продукції замовнику в електронній формі та за плату, визначену цим договором, а замовник зобов`язується оплачувати у визначений строк поставлену програмну продукцію.

Спір виник внаслідок того, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та Програмний продукт не поставив та не впровадив його, що на думку позивача є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України. Також позивачем пред`явлено вимогу про стягнення 19.400,00 грн попередньої оплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд приходить до висновку що договір № 28012020 від 11.02.2020 за своєю правовою природою є змішаним договором який містить елементи договору поставки та договору підряду.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п.п. 6.1, 6.2 договору строк цього договору починає свій перебіг з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 1.2 договору під програмною продукцією (далі - Програмна продукція) сторони розуміють:

1.2.1. результат комп`ютерного програмування у вигляді системної, прикладної та/або комп`ютерної програми (їх компонентів);

1.2.2. будь-які зміни, додатки, доповнення чи розширення функціоналу комп`ютерних програм, їх оновлення, у тому числі методичні та програмні оновлення їх облікових систем, які надаються замовнику шляхом надання відповідного доступу до інтернет-сайтів протягом визначеного сторонами строку;

1.2.3. відповідні ліцензії на користування Програмною продукцією замовником.

Згідно з п. 1.3 договору під впровадженням програмної продукції (далі - впровадження) сторони розуміють:

1.3.1. встановлення та налаштування Програмної продукції на обладнанні замовника;

1.3.2. імпортування до Програмної продукції даних замовника;

1.3.3. презентація замовнику результату роботи та навчання співробітників замовника.

Відповідно до п. 1.4 договору перелік та вартість Програмної продукції та послуг впровадження фіксуються в додатках до цього договору, в рахунках-фактурах та/або актах приймання-передачі програмної продукції в електронному вигляді (далі - акт/акти), які сторони домовились вважати специфікаціями і які є невід`ємною частиною договору.

Згідно додатку № 1 до договору визначено наступні програмні продукти, що постачаються та послуги, що надаються:

1) Програмний продукт « 1С:Підприємство. Управління невеликою фірмою для України» з Додатком «ІМЕД», кількість - 1, вартість без ПДВ 14.700,00 грн;

2) Впровадження Програмної продукції, години, кількість - 10, вартість без ПДВ - 4.700,00 грн.

Перелік робіт із впровадження програмної продукції:

а. Встановлення та налаштування Програмної продукції на обладнанні замовника

(дистанційно або території замовника);

b. Імпортування до Програмної продукції даних замовника:

i. База даних клієнтів замовника (з IC 7.7 та файли MS Excel)

ii. Каталог товарів замовника (з IC 7.7 та файли MS Excel)

iii. Завантаження стандартних довідників (прайс-листи, контрагенти, клієнти, списки співробітників, калькуляція собівартості тощо);

iv. Перенесення інформації з інформаційної системи, яка на поточний момент використовується

c. Презентація замовнику результату роботи та навчання співробітників замовника.

d. Підключення та налаштування обладнання (медичного, торгівельного)

Навчання користувачів роботі в програмі проводиться індивідуально та в міні групах за «ролями» і фокусується саме на тому функціоналі, який потрібен співробітникам для виконання саме їх робочих обов`язків.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов`язаний

- якісно та своєчасно здійснювати постачання та впровадження Програмної продукції замовнику відповідно до умов цього договору;

- при неможливості здійснити постачання Програмної продукції, повідомити про це замовника каналом електронного зв`язку або телефоном протягом робочого дня, з якого постачальнику стане відомо про факт неполадки або перебоїв у роботі.

Відповідно до п. 3.1 договору замовник здійснює оплату Програмної продукції за цим договором на умовах 100% передоплати згідно з виставлених постачальником рахунків-фактур. Обов`язок з постачання виникає у постачальника лише з моменту оплати Програмної продукції у повному обсязі. Моментом оплати для цілей цього договору є момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 3.2 договору оплата за Програмну продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем згідно квитанції № 0.0..1 від 13.02.2020 здійснено перерахування відповідачу 100% попередню оплату в розмірі 19.400,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору постачання Програмної продукції здійснюється в електронному вигляді за допомогою мережі Інтернет протягом семи робочих днів після дня надходження на розрахунковий рахунок постачальника коштів в оплату продукції згідно з рахунком постачальника.

Згідно з п. 3.4 договору постачальник реєструє для замовника особистий кабінет на веб-сайті portal.lc.eu, в якому реєструється Програмна продукція, придбана замовником, та дистрибутиви для завантаження.

Відповідно до п. 1.6 договору факт приймання-передачі Програмної продукції в електронному вигляді сторони фіксують шляхом підписання акту. Підписаний сторонами акт є підтвердженням постачання Програмної продукції належним чином.

Згідно з п. 1.7 договору Програмна продукція вважається такою, що поставлена, з моменту встановлення на обладнанні замовника та передачі відповідної ліцензії на користування.

Відповідно до п. 1.8 договору впровадження вважається таким, що виконано, з моменту завершення переліку робіт вказаних у додатку № 1 та готовності до використання замовником.

Матеріали справи не містять підписаного обома сторонами акту приймання-передачі Програмної продукції.

Позивач у позовній заяві зазначив, що враховуючи відсутність технічної можливості встановити Програмну продукцію на обладнанні позивача, сторонами було погоджено та надано можливість користуватися програмою « 1С:Підприємство. Управління невеликою фірмою для України» віддалено на потужностях відповідача.

Також позивач зазначив, що у грудні 2020 року у позивача виникли проблеми з входом до програми, тому позивач звернувся до відповідача з проханням роз`яснити ситуацію та надати технічну допомогу, але не отримав від відповідача такої допомоги. (Суть проблеми полягала в тому, що жоден співробітник позивача не мав можливості користуватись програмою. Відповідач пояснював це тим, що у позивача є тільки одна ліцензія для роботи і тільки один користувач може використовувати програму одночасно. Проте навіть один користувач позивача не міг увійти в програму. Таким чином з грудня місяця 2020 року позивач був повністю позбавлений можливості користування програмою, яка йому належить. Замість допомоги у вирішенні даної проблеми відповідач запропонував продати позивачу ще декілька ліцензій для одночасного використання програми.)

Позивач зазначив, що у нього з`явилась можливість розміщення програми на своїх технічних потужностях та відповідно виникла необхідність завантаження електронної версії програми через особистий кабінет користувача.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до п. 3.4 договору відповідачем для позивача на веб-сайті portal.lc.eu був зареєстрований «особистий кабінет користувача». Позивачу лише до 17.03.2020 надана можливість скористатися «особистим кабінетом» в частині завантаження Програмної продукції.

Слід відзначити, що вказане обмеження або повідомлення про наявність місячного обмеження для завантаження продукції ніяким чином не відображено в договорі та додатку № 1 до нього.

Позивач зазначає, що позбавлений можливості користування програмою та взагалі позбавлений можливості отримати сплачену програму в електронному вигляді.

Матеріали справи свідчать, що Програмний продукт « 1С:Підприємство. Управління невеликою фірмою для України» з Додатком «ІМЕД», як того передбачають умови договору, відповідачем позивачу із встановленням Програмного продукту на обладнанні позивача не переданий та не впроваджений.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів водносторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одер жання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до п. 6.5 договору сторони можуть розірвати договір за взаємною згодою шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Як свідчать матеріали справи сторонами згоди щодо розірвання договору шляхом укладення відповідної угоди не досягнуто.

Згідно з п. 6.6 договору сторони можуть розірвати цей договір за власним бажанням, попередивши про це письмово іншу сторону не пізніше ніж за 30 днів до дати розірвання договору.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 10.01.2021, в якій, у зв`язку з ненаданням відповідачем послуг із придбання та впровадження Програмного продукту за договором, не можливістю користування продукцією, повідомив з посиланням на п. 6.6. договору про розірвання договору з 11.02.2021 та вимагав повернути протягом 10 днів з її отримання кошти в розмірі 19.400,00 грн.

У відповіді від 21.01.2021 відповідач зазначив, що: здійснив усі належні, своєчасні дії для виконання умов договору; позивач була обізнана про кількісно - якісні та технічні характеристики товару; використання Програмного продукту або утримання від нього є правом позивача; будь-які обставини, які обмежують або унеможливлюють користування Програмним продуктом та обставини, що заважають виконати умови договору викликані виключно діями та (або) бездіяльністю з боку позивача; відповідач не має наміру змінювати або розривати договір та не вбачає підстав для повернення коштів.

Позивач знову звернувся до відповідача з претензією від 28.01.2021, в якій просив передати Програмний продукт з провадженим модулем ІР-телефонії Strem Telecom без додатку ІМЕД та повернути різницю 11.000,00 за вирахуванням вартості стандартної конфігурації ІС УНФ Проф - 8.400,00 грн.

Проте відповідач листом від 04.02.2021 надав відповідь, що є аналогічною за змістом відповіді на попередню претензію.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оцінка порушення умов договору, як істотне, повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що сталися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Обґрунтування істотності (значної міри) порушення умов договору відповідачем і підлягає дослідженню і оцінці в межах цієї справи.

Істотним порушенням умов договору яке, згідно з позовними вимогами, свідчить про наявність підстав для розірвання договору, є те, що відповідач не поставив товар. Відповідачем дану обставину не спростовано.

Таким чином, укладаючи договір позивач мав на меті та розраховував отримати Програмний продукт для використання його у своїй діяльності у визначеному договором об`ємі. Проте, відповідач надавши віддалений доступ до програми на потужностях відповідача, а не безпосередньо встановивши програму на обладнанні замовника та подальша неможливість використання Програмного продукту позивачем, свідчать, що відповідач тим самим істотно порушив умови договору, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при його укладенні.

Враховуючи встановлені судом обставини невиконання відповідачем умов договору щодо надання Програмного продукту та його впровадження в повному обсязі у встановлений строк, що є істотним порушенням прийнятих на себе зобов`язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання договору в порядку ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги про розірвання договору № 28012020 від 11.02.2020 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення суд, окрім іншого, вирішує таке питання як, яку правову норму належить застосовувати до цих правовідносин.

Підставою позову є фактичні обставини, якими сторона обґрунтовує свою вимогу. Невірне посилання позивачем на законодавство в обґрунтування своїх позовних вимог не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно визначити норми, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як зазначалось вище на обидва звернення позивача про повернення сплачених коштів в розмірі 19.400,00 грн відповідач відмовив у їх задоволенні.

З огляду на те, що Програмна продукція не надана та не впроваджена відповідачем належним чином як того вимагають умови договору, договір № 28012020 від 11.02.2020 розірвано у судовому порядку та правова підстава, на якій відповідач утримує сплачені позивачем кошти відпала, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 19.400,00 грн.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Луцай Оксани Валеріївни є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір № 28012020 «Про постачання та впровадження програмної продукції» від 11.02.2020, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІнтелТех» та Фізичною особою-підприємцем Луцай Оксаною Валеріївною.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтелТех» (03062, м. Київ, пров. Червонозаводський, 2/13, ) на користь Фізичної особи-підприємця Луцай Оксани Валеріївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 19.400 (дев`ятнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп. попередньої оплати та 4.540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 08.07.2021.

СуддяВ.В. Сівакова