ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року м.Дніпро Справа № 908/3376/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабзбут на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 (суддя Зінченко Н.Г.)

по справі №908/3376/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабзбут, м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АЛТРЕЙД ЛТД, Запорізька обл., Вільнянський р-н, м. Вільнянськ

про стягнення 380 091, 58 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабзбут до Товариства з обмеженою відповідальністю АЛТРЕЙД ЛТД про стягнення 380 091, 58 грн. за договором поставки № 1111/15-ол1 від 11.11.2015, яка вмотивована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки оплаченого товару.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 в задоволенні позову відмовлено. Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач виконав зобов`язання щодо поставки продукції, визначеної в рахунках-фактурах на загальну суму 380 091,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю Донснабзбут подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 по справі №908/3376/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що жодних видаткових накладних позивачем підписано не було, тому товар на суму 380 091,60 грн. не було поставлено. При цьому апелянт зазначає, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, що є порушенням норм процесуального права, яке призвело до позбавлення позивача належного захисту своїх прав, оскільки останній не був повідомлений про розгляд справи та не мав можливості ознайомитися з відзивом та в судовому засіданні заявити клопотання про витребування у відповідача оригіналів видаткових накладних, про які йдеться мова у відзиві.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабзбут на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 у справі №908/3376/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 27.05.2021.

Розгляд справи відкладався до 01.07.2021.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній зазначає, що товар оплачений позивачем ним було поставлено, про що в матеріали справи надано видаткові накладні. Окрім того відповідачем були зареєстровані податкові накладні на всі поставки і податковий кредит прийнятий позивачем. Таким чином відповідачем виконано зобов`язання з поставки товару у повному обсязі. При цьому відповідач зазначає, що взаємовідносини між сторонами у даній справі виникли не з договору №1111/15-ол1 від 11.11.2015, оскільки поставки товару відбулися у 2020 році, тоді як вказаний договір припинив дію у 2016 році.

Відповідачем було долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, які підтверджують здійснення поставки товару позивачу.

Представники сторін з`явилися в судове засідання.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Донснабзбут (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю АЛТРЕЙД ЛТД (постачальник) було укладено Договір поставки № 1111/15-ол1 (Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати, а Покупець прийняти та оплатити на умовах визначених цим Договором продукцію.(п.1.1 Договору).

Згідно з п.1.2 Договору, найменування товару, загальна кількість, ціна та загальна вартість, визначається Сторонами у видаткових накладних, які є невід`ємним додатком до цього Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору Товар поставляється силами та засобами постачальника на склад покупця, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автопаркова, 5, протягом 7 (семи) календарних днів з моменту здійснення оплати.

Пунктом 2.2. Договору сторони погодили, що розрахунки між сторонами договору здійснюються в наступному порядку: Покупець перераховує на поточний рахунок Постачальника 100% передплати за кожну узгоджену партію Товару.

Згідно п.3.5 Договору факт приймання-передачі товару оформлюється накладною та актом приймання-передачі.

Відповідно до п.6.1 Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2016 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за Договором.

Якщо жодна із сторін протягом тридцяти днів до закінчення строку дії договору не виявила бажання припинити договір, він вважається продовженим на кожний наступний рік (п.6.3 Договору).

Сторонами не надано в матеріали справи доказів припинення вказаного договору, шляхом звернення з відповідною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур №СФ-0000082 від 22.06.2020 на суму 123895,80 грн.; № СФ-0000085 від 25.06.2020 на суму 126000,00 грн.; № СФ-0000088 від 30.06.2020 на суму 123996,00 грн, №СФ0000089 від 22.06.2020 на суму 6199,80 грн. позивачем було перераховано суму передоплати у загальному розмірі 380 091, 60 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано платіжні доручення №7157 від 10.07.2020 з призначенням платежу: "оплата за масло подсолнечное раф дез 5л. с-но №СФ 0000089 від 22.06.2020 в т.ч. НДС 20%"; № 7156 від 10.07.2020 з призначенням платежу: "оплата за масло подсолнечное раф дез 5л. с-но №СФ-0000088 від 30.06.2020 в т.ч. НДС 20%"; №7015 від 22.06.2020 з призначенням платежу: "оплата за масло подсолнечное раф дез 5л. с-но №СФ-0000082 від 22.06.2020 в т.ч. НДС 20%"; №7038 від 25.06.2020 з призначення платежу: "оплата за масло подсолнечное раф дез 5л. с-но № № СФ-0000085 від 25.06.2020 в т.ч. НДС 20%".

26.11.2020 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою вих. № 26/11, згідно якого просив останнього виконати зобов`язання з поставки оплаченого за договором поставки №1111/15-ол1 від 11.11.2015 товару не пізніше 7 (семи) календарних днів або повернути грошові кошти в розмірі 380 091,58 грн.

Неповернення відповідачем суми передоплати та невиконання зобов`язання щодо поставки товару і стало причиною звернення позивача із позовом.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар або надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Звертаючись з позовною заявою позивач зазначає, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо своєчасної поставки оплаченого товару та не повернуто суму 100% передоплати у розмірі 380 091,58 грн.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що згідно видаткових накладних №РН -0000144 від 03.07.2020 на суму 123895, 80 грн. (в графі замовлення визначено: рахунок фактура № СФ- 0000082 від 22.06.2020); №РН -0000148 від 06.07.2020 на суму 126000, 00 грн. (в графі замовлення визначено: рахунок фактура № СФ-0000085 від 25.06.2020); №РН -0000149 від 07.07.2020 на суму 130195, 80 грн. (в графі замовлення визначено: рахунок фактура № СФ-0000088 від 07.07.2020) було поставлено позивачу товар погоджений сторонами, а саме: олія соняшн.раф.дез. ТМ Квітка сонця 5л.на загальну суму 380 091,60 грн.

В матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні №144 від 03.07.2020, №148 від 06.07.2020 №149 від 07.07.2020, які підтверджують здійснення поставки товару за вищевказаними видатковими накладними.

Перелічені видаткові накладні та товарно-транспорті накладні підписані представниками сторін у справі та скріплені печатками підприємств без будь-яких зауважень щодо кількості чи якості поставленого товару.

Окрім того по факту поставки товару відповідачем були оформлені та зареєстровані відповідні податкові накладні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17 викладено правову позицію, відповідно до якої аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Таким чином сума передоплати повертається особі, яка таку суму сплатила лише у разі невиконання зобов`язання щодо поставки оплаченого товару.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, оглянувши в судовому засіданні оригінали товарно-транспортних накладних, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено здійснення поставки відповідачем оплаченого позивачем товару на загальну суму 380 091,60 грн.

Щодо доводів повивача про непідписання видаткових накладних та неотримання товару колегія зазначає, що надані в матеріали справи видаткові накладні підписані представником позивача та скріплені печаткою підприємства останнього. Вказані обставини не заперечуються апелянтом.

Відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівника підприємства. Керівник підприємства може своїм наказом покласти відповідальність за зберігання і користування печатками і штампами на одного з безпосередньо підлеглих йому працівників.

Доказів незаконного використання печаток, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, викрадення, втрати або іншого вибуття печатки з володіння позивача, а також доказів звернення до правоохоронних органів за фактом викрадення, втрати чи незаконного використання печатки позивачем в матеріали справи не надано.

Таким чином апелянт несе повну відповідальність за законність використання його печаток.

Щодо доводів апеляційної скарги, що у зв`язку з розглядом справи №908/3376/20 в порядку спрощеного позовного провадження, апелянт був позбавлений можливості належним чином захистити свої права, оскільки не міг ознайомитися з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву колегія зазначає наступне.

За приписами частин 1-3 статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз приписів частин 1, 3, 4 статті 12, частин 1, 2 статті 247 ГПК України дозволяє дійти висновку, що спрощене позовне провадження, як одна із форм господарського судочинства, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, тоді як у загальному позовному провадженні розглядаються справи, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному провадженні. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені частиною 3 статті 247 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 відкрито провадження у справі №908/3376/20, визнано справу малозначною та ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справ. Вказана ухвала була надіслана на адресу сторін та отримана позивачем 28.01.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач був обізнаний про розгляд його справи в порядку спрощеного провадження, мав можливість звернутися з відповідними запереченням щодо такого розгляду та клопотанням про призначення судового засідання.

При цьому колегія суддів зазначає, що учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення та заперечення, викладені в письмовій формі, як не позбавлені і можливості звернутися до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, у разі відсутності будь-яких документів.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Донснабзбут на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 по справі №908/3376/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2021 по справі №908/3376/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Донснабзбут.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.07.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко