СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Справа № 922/3836/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О.

розглянувши порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача - Фізичної особи підприємця Шетілова Тимура Геннадійовича (вх. №1339 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2021 у справі № 922/3836/20 (суддя Суслова В.В., повний текст рішення підписано 01.04.2021)

за позовом Фізичної особи підприємця Шетілова Тимура Геннадійовича, с.Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області,

до Фізичної особи-підприємця Курносової Наталії Миколаївни, смт.Високий Харківського району Харківської області,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа підприємець Шетілов Тимур Геннадійович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Курносової Наталії Миколаївни, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором оренди №2 від 01.05.2018 у розмірі 29.976,92 грн, за договором оренди обладнання від 01.05.2018: за орендну плату у розмірі 30.000,00 грн, за майно 35.465,00грн, що загалом складає 95.441,92 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.03.2021 у справі №922/3836/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено

Позивач, ФОП Шетілов Т.Г., з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач посилається на те, що на його думку, рішення, прийняте судом є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт наполягає на тому, що фактично судом першої інстанції надано перевагу доказам відповідача, що суперечить принципам та засадам господарського судочинства.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Шетілова Т.Г. та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу Східного апеляційного господарського суду від ФОП Курносової М.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 23.03.2021 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Як свідчать матеріали справи, господарські правовідносини між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендарем) склалися з приводу договору оренди майна (нежитлового приміщення) та договір оренди обладнання.

Так, за твердженням позивача ФОП Шетіловим Т.Г., 01.05.2018 між ним, як орендодавцем, та ФОП Курносовою Наталією Миколаївною, як орендарем, був укладений договір оренди №2, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення підвалу № 22-36 загальною площею 73.8 кв.м. в літ.А-4 (адміністративна будівля), розташованої за адресою: м.Харків, вул. Манізера (раніше-вул. Красіна), буд. 3, з метою діяльності кафе для здійснення господарської діяльності.

Іншими умовами договору визначено наступне:

- орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1);

- у разі припинення договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю та підписує акт приймання передачі. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п. 2.3);

- розмір плати за оренду майна становить 7.000,00 грн за календарний місяць. Орендна плата сплачується у готівковій або безготівковій формі орендарем щомісяця, в повному обсязі не пізніше 10-го числа місяця оренди, за який вони сплачуються (п. 3.1, 3.2);

- договір укладено строком на 2 роки, що діє з 01.05.2018 до 01.05.2020 включно (п.9.1).

01.05.2018 до вказаного договору сторонами був підписаний акт приймання-передачі приміщень.

Позивач наполягає на тій позиції, що відповідач (орендар) не повернув об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди №2 від 01.05.2018 та не сплатив орендну плату, внаслідок чого за відповідачем за період квітень - червень 2020 року за вказаним договором рахується заборгованість у розмірі 21.000,00 грн.

Крім заборгованості з орендної плати позивач вказує на заборгованість відповідача за комунальні послуги в розмірі 3.976,92 грн та 5.000,00 грн - заборгованість за відновлювальні роботи (за відновлення кольору розмальованої стіни).

01.05.2018 між тими ж сторонами був укладений договір оренди обладнання за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування майно яке перелічено в Додатку № 1 до даного договору.

Іншими умовами договору визначено наступне:

- стан орендованого майна на момент передання в оренду - гарне, не містить дефектів та пошкоджень, в повній мірі придатне до експлуатації за цільовим використанням (п. 1.1.2);

- об`єкт оренди надається в оренду для діяльності кафе (п. 2.1);

- строк оренди складає два роки з моменту прийняття об`єкта оренди (п. 3.1);

- розмір орендної плати за весь об`єкт оренди в цілому складає 10.000 грн за місяць (п. 4.1);

- передача майна в оренду здійснюється відповідними фахівцями сторін за актом приймання-передачі (п. 5.2);

- орендар зобов`язаний за власний рахунок усувати несправність та пошкодження майна. У випадку повної або часткової втрати, псування та інші випадки що призвело до того, що об`єкт оренди не може більше використаний за цільовим призначенням, орендар зобов`язується відшкодувати орендарю договірну вартість втраченого або пошкодженого майна, зазначеного в Додатку № 1 до даного договору (п. 6.1.6, п.6.1.7);

- після припинення строку оренди, орендар зобов`язаний протягом трьох днів повернути орендоване майно орендодавцю разом з тарою, упаковкою та технічною документацією по акту передачі (п. 8.1).

01.05.2018 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна за договором оренди обладнання.

За твердженням позивача, договір оренди обладнання від 01.05.2018 припинився 01.05.2020, проте відповідач орендоване обладнання не повернув та не сплатив орендну плату за квітень 2020 року, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 10.000 грн, а також безпідставно збережені кошти в розмірі 20.000 грн за травень та червень 2020 року.

Крім того, позивач заявляє про відсутність (пошкодження) майна на загальну суму 35.465,00 грн, яку було виявлено в наслідок проведеної інвентаризацію майна відповідно до Додатку № 1 до Договору оренди обладнання від 01.05.2018.

На думку позивача вищезазначені обставини свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що в даному випадку, докази, що надані відповідачем в підтвердження своїх заперечень, є більш вірогідними, ніж докази, які були надані позивачем. При цьому, суд звертає увагу, що в підтвердження вимог щодо стягнення витрат за відновлювальні роботи, позивачем взагалі не було надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України, орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Приписами ст.759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ст.772 Цивільного кодексу України наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, звертаючись до господарського суду із позовною заявою, позивач ФОП Шетілов Т.Г. зазначив про порушення відповідачем (орендарем) умов договору оренди майна, а саме: не поверненням об`єкту оренди після закінчення строку дії договору оренди №2 від 01.05.2018, не сплатою орендної плати, не відшкодуванням комунальних витрат та витрат за відновлення кольору розмальованої стіни.

Також позивач наполягає на факті неналежного виконання відповідачем умов Договору оренди обладнання від 01.05.2018, за що позивачем було нараховано позивачу заборгованість по орендній платі та за знищене (пошкоджене) майно у розмірі.

В якості доказів, підтверджуючих позовні вимоги позивачем було надано наступні докази:

копію договору оренди №2 від 01.05.2018;

копію акту прийому-передачі приміщень від 01.05.2018;

копію договору оренди обладнання від 01.05.2018;

копію переліку орендованого майна (додаток № 1 до договору оренди обладнання від 01.05.2018);

копію акту прийому-передачі до договору оренди обладнання від 01.05.2018;

копію акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 06.06.2020;

копії рахунків за комунальні послуги.

Відповідач, в ФОП Курносова Н.М. проти факту існування між сторонами договірних відносин не заперечує. Однак, відповідач заперечує проти редакції договорів, копії яких надані позивачем до суду та наполягає на тому, що позовні вимоги є безпідставними.

Зокрема, відповідач зазначає, що:

- в договорі оренди №2 від 01.05.2018 сторонами була погоджена формальна орендна плата у розмірі 1 (одна) гривня, а не 7.000,00 грн на місяць, як вказано позивачем;

- договором оренди №2 не було передбачено зобов`язань відповідача на відшкодування комунальних витрат, що свідчить про безпідставність вимог позивача, а зазначена позивачем сума за роботи з відновлення кольору розмальованої стіни жодним доказом не підтверджена та не обґрунтована.

- в договорі оренди обладнання від 01.05.2018 сторонами була погоджена формальна орендна плата у розмірі 1 (одна) гривня, а не 10.000,00 грн на місяць;

- додаток до договору оренди обладнання від 01.05.2018 між сторонами був підписаний в іншій редакції, ніж надано позивачем, та абсолютно з іншим переліком обладнання.

Крім того, відповідач зазначає, що 06.06.2020 в присутності позивача було складено акт приймання-передачі з повернення орендованих приміщень та акт приймання - передачі обладнання, однак позивач відмовся від їх підписання.

Зазначені акти у відповідності до норм законодавства були направлені позивачу поштою та отримані останнім 04.08.2020, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення та поштовим повідомленням про вручення.

На підтвердження своїх заперечень відповідач до суду надав наступні докази:

копію договору оренди № 2 від 01.05.2018 (в іншій редакції, ніж було надано позивачем);

копію акту прийому-передачі приміщень від 01.05.2018;

копію акту приймання приміщень від 06.06.2020;

копію опису вкладення у поштове повідомлення щодо направлення акту приймання-передачі від 06.06.2020 та повідомлення про вручення поштового відправлення;

копію договору оренди обладнання від 01.05.2018 (в іншій редакції, ніж надано позивачем);

копію додатку №1 до договору оренди обладнання від 01.05.2018 (перелік майна), який є іншим ніж надано позивачем;

копію акту прийому-передачі до договору оренди обладнання від 01.05.2018;

копію акту приймання-передачі обладнання від 06.06.2020;

копію опису вкладення у поштове повідомлення щодо направлення акту приймання-передачі обладнання від 06.06.2020 та повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд першої інстанції, враховуючи суперечність доказів поданих сторонами, ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2021 зобов`язав позивача та відповідача надати до суду оригінали доказів, які були ними подані в підтвердження своїх вимог та заперечень, для огляду в судовому засіданні.

Вимоги суду були виконані лише відповідачем, який надав до суду оригінали документів, і які були оглянуті та досліджені в судовому засіданні. В той же час позивач вимоги суду щодо надання оригіналів документів для огляду в судовому засіданні не виконав.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів в ході розгляду даної справи ретельно досліджені подані сторонами документи, на підтвердження своїх позицій по справі та з`ясована їх принципова відмінність:

- оригінал договору оренди №2 від 01.05.2018 підписано обома сторонами. Умови оригіналу та копії цього договору є ідентичними умовам, окрім п. 3.1. договору стосовно розміру плати за оренду майна становить 1,00 (одна) гривня 00 коп. за календарний місяць, в той час як - вказано 7.000,00 грн на місяць.

- оригінал договору оренди №2 від 01.05.2018 не містить обов`язку відповідача щодо відшкодування комунальних витрат.

- оригінал договору оренди обладнання від 01.05.2018 також підписано обома сторонами та умови цього договору є ідентичними умовам, які містить копія договору оренди обладнання 01.05.2018, що була надана позивачем, окрім п. 4.1. договору - стосовно розміру орендної плати за весь об`єкт оренди в цілому становить 1 (одна) гривня на місяць, в той час як в редакції позивача вказано 10.000,00 грн на місяць.

- оригінал додатку №1 до договору оренди обладнання від 01.05.2018 (перелік майна) був підписаний в іншій редакції, ніж надано позивачем, та абсолютно з іншим переліком обладнання.

Тож в даному випадку дослідженню підлягають саме докази, надані сторонами на підтвердження їх позицій по справі, зокрема питання щодо з`ясування шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За змістом статті 13 ГПК України встановлено такий принцип господарського судочинства, як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 ГПК предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Як вже зазначалось, враховуючи суперечність доказів поданих сторонами, ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 було зобов`язано позивача та відповідача надати до суду оригінали доказів, які були ними подані в підтвердження своїх вимог та заперечень, для огляду в судовому засіданні, проте така вимога суду була виконана лише відповідачем.

З врахуванням суперечності доказів сторін, позивачем взагалі не було надано інших доказів ані до господарського суду, ані до суду апеляційної інстанції, на підтвердження виконання умов спірних договорів у редакції копій, наданих позивачем до позовної заяви (банківських квитанцій, щомісячних актів виконаних робіт, доказів щомісячної оплати відповідачем орендної плати в сумах, зазначених позивачем в позові) і які б можна було б вважати належним підтвердженням доводів позивача саме у редакції, на яку він посилається.

Крім того позивачем не було надано жодних доказів в підтвердження вимог щодо стягнення витрат за відновлювальні роботи.

Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в постанові, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, в данному випадку позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Шетілова Тимура Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.06.2020 у справі №922/3836/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.07.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков