ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 справа № 914/1143/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Городиського Івана Ярославовича

до відповідача Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44»

про стягнення 20591,00 грн.

за участю представників:

від позивача не з?явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Фізичною особою-підприємцем Городиським Іваном Ярославовичем до відповідача Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» про стягнення заборгованості в розмірі 20591,00 грн. У прохальній частині позовної заяви позивач також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн., а також 5000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 05.05.2021р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання вказаною ухвалою суду призначено на 01.06.2021р. на 11:30 год. В подальшому розгляд справи відкладався судом на 15.06.2021р. та 29.06.2021р.

24.05.2021р. відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№12099/21), заперечення (вх.№12101/21) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та заяву (12102/21) про виклик свідків в судове засідання.

Сторони явку представників в судове засідання 29.06.2021р. не забезпечили. При цьому явка сторін в судове засідання не визнавалась судом обов?язковою.

З приводу поданого відповідачем заперечення (вх.№12101/21 від 24.06.2021р.) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно із частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 1 та 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може:

1) задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або

2) відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно із частиною 7 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Як вбачається із заперечення (вх.№12101/21) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідач обґрунтовує необхідність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження тим, що на його думку договір та підписані акти виконаних робіт не відповідають чинному законодавству України, послуги, зазначені в актах, не надавалися позивачем.

Як зазначає відповідач, з усіх послуг, зазначених у актах, договором №20 від 02.12.2019р. не передбачено жодної, адже предметом договору є цілодобова ліквідація аварійних ситуацій, а не аварійне обслуговування житлового будинку, прибирання, обрізання кущів, виготовлення лавок, капітальні ремонти.

За твердженням відповідача, договір укладений без погодження з правлінням ОСББ, тобто поза межами повноважень голови правління, а тому на його думку, для повного та всебічного встановлення обставин справи, її слід призначити до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Розглянувши подане відповідачем заперечення (вх.№12101/21) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи предмет та підстави заявленого позивачем позову, ціну позову, категорію та складність справи, суд не вбачає необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Разом з тим суд зазначає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для повного та всебічного встановлення обставин справи та вирішення спору про суті.

Щодо поданої відповідачем заяви (12102/21 від 24.06.2021р.) про виклик свідків в судове засідання суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 89 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Разом з тим, частиною 1 та 3 статті 88 Господарського процесуального кодексу України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не подав нотаріально посвідчених заяв свідків, а відтак підстав викликати свідків у судове засідання у суду немає.

Крім того, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч.2 ст. 87 ГПК України).

Разом з тим, частиною 9 статті 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виклику свідків в судове засідання, а відтак заява про виклик свідка задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

02.12.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Городиським Іваном Ярославовичем (виконавець) та Об?єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» (замовник) укладено договір №20 про надання послуг у відповідності до якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати за завданням замовника послуги - з цілодобової ліквідації аварійних ситуацій, що виникатимуть у внутрішньо-будинкових мережах водопостачання, водовідведення та електропостачання.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується складати та передавати замовнику акти про надання послуг.

Згідно із пунктами 2.6.-2.8. договору, замовник зобов`язується приймати від виконавця послуги, що надаються згідно цим договором. Щомісячно повертати акт виконаних робіт наданих виконавцем. Оплачувати послуги, на умовах та в порядку зазначеному в пунктах 3.1., 3.2 цього договору.

Так, пунктами 3.1. та 3.2. договору визначено, що вартість абонентської плати становить 720.00 грн. за кожен календарний місяць та фіксується в актах виконаних робіт. Вартість матеріалів, що були використанні в ході ліквідації аварій оплачуються додатково замовником згідно виставленого рахунку виконавця.

Відповідно до пункту 3.3. договору, акт виконання робіт підписується сторонами до 5 числа місяця наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що замовник зобов?язаний перерахувати суму зазначену в акті протягом 10 днів з моменту підписання такого акту. У призначенні платежу обов?язково повинно бути зазначено: поповнення КР НОМЕР_1 ФОП Городиський Іван Ярославович.

Як зазначено у позовній заяві, виконавець належно виконував взяті на себе зобов`язання, за вказаним у договорі номером мобільного телефону отримував повідомлення щодо аварійних ситуацій у внутрішньо-будинкових мережах ОСББ «Мир 44» та забезпечував їх ліквідацію, проводив ремонтні роботи, забезпечував поточні господарські потреби ОСББ.

Зокрема, як стверджує позивач, відповідачу було надано послуги на загальну суму 41197,00 грн., однак порушуючи умови договору, відповідач здійснив лише часткові оплати, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 20591,00 грн.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 20591,00 грн. заборгованості за договором про надання послуг від 02.12.2019р.

Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву, в якому Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» посилається на те, що у відповідності до його статуту, голова правління мав право укладати договори, погоджені відповідно до рішень правління і розпоряджатися коштами ОСББ на підставі затверджених загальними зборами кошторисів.

Як вказано у відзиві на позовну заяву, відповідно до протоколу №1 загальних зборів ОСББ «Мир 44» від 06 березня 2021 року, було висловлено недовіру голові ОСББ - Пранику І.М. та усунуто його з посади голови ОСББ «Мир 44» згідно зборів членів правління від 28.02.2021 року та загальних зборів від 03.03.2021 року. Ревізійна комісія перевірила фінансово-господарську діяльність за період з вересня 2019 року по лютий 2021 року та встановила ряд фінансових порушень з боку голови правління та причини утворення боргу ОСББ перед надавачами послуг. У тому числі, як зазначає відповідач, ревізійна комісія здійснила аналіз актів виконаних робіт, підписаних головою правління з ФОП Городиським І.Я. та встановила, що вони були укладені поза межами повноважень голови правління та на послуги, які не надавалися особисто цим підприємцем. При цьому як вказано у відзиві на позовну заяву, ФОП Городиський І.Я. не використовує найману працю.

Як вказує відповідач, у протоколі №1 загальних зборів ОСББ «Мир 44» від 06 березня 2021 року зазначено, що до статуту внесено зміни, які не були проголосовані на зборах, зокрема в частині укладення договорів, на суму, що перевищує 20000,00 грн. головою правління.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву також зазначає, що договір №20 від 02.12.2019 року попередній голова правління новому складу правління не передав.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу на те, що між ФОП Городиський І.Я. та ОСББ «Мир 44» в особі голови правління Праника І.М. було укладено договір про надання послуг, предметом якого було надання послуги з цілодобової ліквідації аварійних ситуацій, що виникатимуть у внутрішньо-будинкових мережах водопостачання, водовідведення та електропостачання, і при цьому згідно актів виконаних робіт, крім ліквідації аварійних ситуацій, позивачем також надавалися такі послуги, як аварійне обслуговування будинку, прибирання прибудинкової території, ремонт освітлення, підключення МЗК у підвальному приміщенні, ремонт дощової каналізації, виготовлення і встановлення смітників, обрізка кущів, чистка швів бруківки біля будинку, капітальний ремонт водяного стояка, виготовлення і встановлення лавок і смітників, герметизація швів віддушин, що не передбачено договором.

Посилаючись на ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідач стверджує, що такі послуги належать до житлових - послуг з управління житловим будинком, а відповідно здійснюються управителем, а ФОП Городиський І.Я. не є управителем багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також у відзиві зазначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Таким чином відповідач стверджує, що з аналізу положень ст.630 ЦК України, норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тобто укладення такого договору є обов`язком як споживача так і виконавця послуг, якщо такий договір відповідає типовому договору.

Крім того, у відзиві на позовну заяву вказано, що до видів господарської діяльності ФОП Городиського І.Я. належить КВЕД 81.22 «Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів», проте цей КВЕД не передбачає прибирання прибудинкової території, а включає: зовнішнє прибирання всіх типів будівель, у т.ч. офісних будівель, фабрик, магазинів, установ та інших виробничих приміщень, а також приміщень багатоквартирних житлових будівель; спеціалізоване чищення будівель, наприклад, чищення вікон, труб, камінів і димарів, плит, печей, кремаційних печей, бойлерів, вентиляційних шахт і витяжних пристроїв; чищення промислового устаткування; інші види чищення будівель і промислових об`єктів, не віднесені до інших угруповань».

Разом з тим відповідач зазначає, що прибирання території (підмітання, очищення від снігу і льоду, підмітання вулиць, прибирання снігу та льоду, посипання сіллю чи піском, інші види прибирання, не віднесені до інших угруповань, визначає КВЕД 81.29.

У відзиві на позовну заяву також вказано, що акт №11 від 27.11.2020р. не підписаний відповідачем, а послуга з обслуговування вентиляційних каналів (акт №12 від 28.12.2020 року) може здійснюватися лише організацією (ФОП), основний вид діяльності якої становлять роботи, пов`язані з проектуванням, будівництвом, експлуатацією систем газопостачання, димовідведення та вентиляції, і яка має необхідні дозвільні документи на виконання цих видів робіт, проте такого дозволу позивач не має.

Враховуючи вищенаведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, 02.12.2019р. між Фізичною особою-підприємцем Городиським Іваном Ярославовичем (виконавець) та Об?єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» (замовник) укладено договір №20 про надання послуг у відповідності до якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати за завданням замовника послуги - з цілодобової ліквідації аварійних ситуацій, що виникатимуть у внутрішньо-будинкових мережах водопостачання, водовідведення та електропостачання.

Факт надання відповідачу послуг підтверджується такими актами прийому-передачі виконання робіт (надання послуг): №5/1 від 03.01.2020 року на суму 1640,00 грн., №1 від 31.01.2020 року на суму 1270,00 грн., №2 від 25.02.2020 року на загальну суму 1520,00 грн., №3 від 25.03.2020 року на суму 1270,00 грн., №4 від 28.04.2020 року на суму 1600,00 грн., №5 від 25.05.2020 року на суму 1340,00 грн., №6 від 25.06.2020 року на суму 1760,00 грн., №7 від 27.07.2020 року на суму 4940,00 грн., №8 від 27.08.2020 року на суму 7827,00 грн., №9 від 28.09.2020 року на суму 5120,00 грн., №10 від 28.10.2020 року на суму 1460,00 грн., №12 від 28.12.2020 року на суму 2070,00 грн., №1 від 28.01.2021 року на суму 1460,00 грн. та №2 від 25.02.2021 року на суму 6460,00 грн.

Щодо акта прийому-передачі виконання робіт (надання послуг) №11 від 27.11.2020 року на суму 1460,00 грн., на який позивач також посилається у позовній заяві, слід зазначити, що він підписаний лише зі сторони виконавця - Фізичної особи-підприємця Городиського Івана Ярославовича. Зі сторони замовника - Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» вказаний акт не підписаний, з огляду на що відсутні підстави вважати, що позивач відповідно до цього акта №11 від 27.11.2020 року надав відповідачу послуги на суму 1460,00 грн.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 39737,00 грн., а не на суму 41197,00 грн., як це стверджує у позовній заяві Фізична особа-підприємець Городиський Іван Ярославович.

Як зазначено у позовній заяві, відповідачем було здійснено часткові оплати за надані йому позивачем послуги на загальну суму 20606,00 грн., а саме:

- 24.02.2020 року - 1500,00 грн.;

- 11.03.2020 року - 1650,00 грн.;

- 09.04.2020 року - 1270,00 грн.;

- 18.05.2020 року - 3000,00 грн.;

- 18.06.2020 року - 1200,00 грн.;

- 25.06.2020 року - 1340,00 грн.;

- 07.07.2020 року - 715,00 грн.;

- 21.08.2020 року - 1100,00 грн.;

- 21.08.2020 року - 700,00 грн.;

- 25.08.2020 року - 800,00 грн.;

- 09.10.2020 року - 2331,00 грн.;

- 10.12.2020 року - 2000.00 грн.;

- 29.01.2021 року - 3000.00 грн.

Однак, як вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи копій банківських виписок, платіж від 21.08.2020р. був здійснений відповідачем не на суму 1100,00 грн., а на суму 1100,50 грн.

Як також вбачається із долучених позивачем до матеріалів справи копій банківських виписок, платіж від 09.10.2020р. був здійснений відповідачем не на суму 2331,00 грн., а на суму 2331,50 грн.

Крім того, визначаючи суму заборгованості по вищезазначених актах прийому-передачі виконання робіт/надання послуг (за 2020 рік та 2021 рік), позивачем не враховано, що перші два платежі, які зазначені у позовній заяві, а саме 24.02.2020 року на суму 1500,00 грн. та 11.03.2020 року на суму 1650,00 грн., були здійснені відповідачем в рахунок оплати послуг, що були надані позивачем у 2019р., а не у 2020р. та 2021р.

Так, із банківських виписок вбачається, що призначенням платежу від 24.02.2020р. на суму 1500,00 грн. та платежу від 11.03.2020р. на суму 1650,00 грн. є: «Згідно актів наданих послуг за 09-12 місяці 2019р.».

Отже, визначаючи суму заборгованості по актах прийому-передачі виконання робіт (надання послуг) за 2020 рік та 2021 рік, позивачу не слід було зараховувати вказані дві часткові оплати (на суму 1500,00 грн. та на суму 1650,00 грн.) в рахунок погашення заборгованості за 2020 рік та 2021р.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг у 2020 році та 2021 році на загальну суму 39737,00 грн., а також підтверджується факт здійснення відповідачем часткових оплат за надані йому послуги у цей період на загальну суму 17457,00 грн.

Щодо заперечень відповідача, які наведені ним у відзиві на позовну заяву, слід зазначити таке.

Так, відповідно до умов договору №20 про надання послуг від 02.12.2019р., замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати за завданням замовника послуги - з цілодобової ліквідації аварійних ситуацій, що виникатимуть у внутрішньо-будинкових мережах водопостачання, водовідведення та електропостачання.

При цьому, як вбачається із підписаних між сторонами актів, в яких міститься посилання на договір №20 про надання послуг, крім послуг ліквідації аварійних ситуацій, виконавець також надав інші послуги, а замовник прийняв їх та частково оплатив.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами такого схвалення правочину можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо) (постанови Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №910/1163/17, від 25.04.2018р. у справі №910/9915/17, від 10.04.2018р. у справі №910/11079/17).

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2018р. у справі №910/8794/16).

Разом з цим у постанові Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем вчинялися дії щодо схвалення договору №20 про надання послуг від 02.12.2019р., такі як підписання актів прийому-передачі виконання робіт (надання послуг) та здійснення оплат по цьому договору, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є безпідставними.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до п. 5.5. договору, умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу.

Тобто, чітка форма письмового документу про внесення змін до договору та особливий порядок внесення змін до договору сторонами договору не визначено, і такі зміни вносяться шляхом складання письмового документу.

Таким чином, суд вважає, що шляхом підписання актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який є письмовим документом, сторони договору таким чином вносили зміни до предмету договору, його ціни тощо.

Слід зазначити, що договір про надання послуг № 20 від 02.12.2019р. не визнаний судом недійсним, а відтак на час надання послуг був діючим і, відповідно, обов`язковим для виконання сторонами.

Також необхідно зазначити, що твердження відповідача про те, що у відповідності до статуту Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» голова правління мав право укладати лише ті договори, які погоджені рішенням правління, а розпоряджатися коштами ОСББ на підставі затверджених загальними зборами кошторисів, - можуть бути покладені в основу позову про визнання договору недійсним тощо, а не про стягнення заборгованості за цим договором, який був діючим на час його виконання.

Разом з тим, твердження відповідача про те, що послуги було надано позивачем не у повному обсязі не підтверджуються матеріалами справи. Так, в акті №1 ревізії фінансово-господарської діяльності ОСББ «Мир 44» від 27.02.2021р. вказано, що комісія встановила той факт, що ряд послуг не було надано зовсім.

Однак при цьому в акті ревізії не вказано які саме послуги не було надано, а матеріали справи не містять належних доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку про ненадання позивачем певних послуг.

Натомість із матеріалів справи, в тому числі зі змісту вказаного акту ревізії, вбачається, що послуги ФОП Городиським Іваном Ярославовичем все ж таки надавалися відповідачу, що і підтверджується вищезазначеними актами прийому-передачі виконання робіт (надання послуг), які підписані як позивачем, так і відповідачем.

Так, у розділі акту ревізії, який стосується ФОП Городиського І.Я. зазначено, що «всі до єдиної послуги не надавались особисто Городиським Іваном Ярославовичем :

1) зі слів мешканців відомо про те, що прибирання території здійснювала мешканка міста Борислава;

2) окремі роботи по аварійному обслуговуванню будинку проводились ОСОБА_1 (батьком) ФОП Городиського І.»

Однак, суду не представлено доказів, що послуги зазначеними особами надавались ними самостійно та на підставі окремих цивільно-правових договорів, укладених з ОСББ. Водночас, належить зазначити, що такі відомості занесені в акт ревізії зі слів, тобто без документального підтвердження.

Тим не менше, твердження відповідача про те, що послуги надавалися не особисто позивачем не є предметом розгляду даної справи, оскільки такі послуги фактично були надані на виконання договору, що підтверджується актами приймання-передачі робіт (наданих послуг).

Таким чином, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами фактичного надання позивачем послуг, перелік яких визначено в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення 20591,00 грн. є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14.04.2021р., які відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки позов слід задовольнити повністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано такі докази понесених ним витрат на правничу допомогу:

- договір про надання юридичних послуг №3 від 03.12.2020р.;

- акт про надання юридичних послуг від 07.04.2021р.;

- квитанцію від 07.04.2021р. на суму 5000,00 грн.;

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із поданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу, така становить 5000,00 грн.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із поданих матеріалів, між адвокатом Король Романом Михайловичем та Фізичною особою-підприємцем Городиським Іваном Ярославовичем (замовник) укладено договір про надання юридичних послуг №3 від 06.04.2021р., відповідно до умов якого адвокат зобов`язується надати замовнику визначені цим договором юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в господарських, адміністративних судах та судах загальної юрисдикції України, (надалі - послуги), а замовник зобов`язується оплатити такі послуги.

Відповідно до пункту 2.1. договору, послуги надаються виконавцем замовнику шляхом:

- усного та письмового консультування, складання правових висновків;

- складання проектів необхідних процесуальних документів, скарг, претензій та позовних заяв;

- надання послуг щодо захисту інтересів замовника в органах судової влади (представництва замовника в загальних та господарських судах України).

- ведення переговорів з контрагентами замовника, щодо врегулювання спорів в досудовому порядку та/або укладення мирової угоди.

Згідно із пунктом 4.1. договору, за надані послуги визначені пункті 2.1. договору замовник виплачує адвокатові плату в розмірі визначеному в актах про надання юридичних послуг. Будь-які додаткові витрати (зокрема, транспортні) пов`язанні із веденням судового спору погоджуються сторонами, про що укладається додаткова угода.

Як вбачається із акту про надання юридичних послуг від 07.04.2021р., на виконання умов пункту 4.1. договору про надання юридичних послуг від 06.04.2021р. адвокат надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги:

- правовий аналіз первинних документів, щодо господарських відносин між ФОП Гордиський І.Я. та ОСББ «Мир 44». Консультація замовника щодо способу захисту в судовому порядку;

- cкладення позовної заяви про стягнення боргу у відповідності до вимог ГПК України;

- представництво інтересів замовника в суді першої інстанції;

- витрати організаційного характеру.

Вартість вказаних послуг відповідно до цього акту становить 5000,00 грн.

Факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується квитанцією від 07.04.2021р. на суму 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованою, відповідає критерію розумності, підтверджена матеріалами справи.

Заперечень щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не подано.

Таким чином, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир 44» (82200, Львівська область, місто Трускавець, вулиця Бориславська, будинок 44, ідентифікаційний код 43194261) на користь Фізичної особи-підприємця Городиського Івана Ярославовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі 20591,00 грн., 2270,00 грн. - судового збору та 5000,00 грн. - судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.07.2021р.

Суддя М.М. Петрашко