РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/6610/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Азюр"
простягнення 364666,77 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азюр" 364666,77 грн попередньої оплати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №09/05 від 09.05.2018 в частині поставки товару у встановлений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/6610/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала суду у справі №910/6610/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азюр" (продавець) було укладено договір поставки №09/05 (договір). відповідно до умов якого, згідно зі специфікаціями до договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця цеглу керамічну рядову (далі по тексту - товар), загальною кількістю 5000000 шт., а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість в порядку, визначеному договором та специфікаціями до договору. Загальна кількість товару, зазначена у п.1.1 договору, може змінюватись, що визначається сумарною кількістю всього переданого у власність покупцю товару (партій) згідно зі специфікаціями до договору протягом строку дії договору та не потребує внесення змін (укладення додаткових угод) до цього договору. Найменування, характеристика (тип: повнотіла/пустотіла тощо), одиниця виміру, кількість товару партії товару), ціна за одиницю товару, загальна вартість товару (партії товару), строк поставки/передачі товару (партії товару), строк оплати товару (партії товару) та інші необхідні умови визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п.п.1.1, 1.2, 1.3 договору).

Загальна вартість товару за даним договором є величиною змінною, залежить від кількості та вартості фактично переданого у власність покупця товару/партій товару, визначених у видаткових накладних та/або специфікаціях (що є невід`ємними частинами цього договору) та визначається сумарною вартістю всіх переданих у власність покупцю партій товару згідно зі специфікаціями до договору протягом строку дії договору. На дату підписання цього договору ціна за одиницю товару - цегли керамічної рядової повнотілої пластичного формування, марки: М125 (М100) у кількості 1 шт., що включає в себе вартість поставки товару/партії товару до "складу покупця" становить 3,65 грн, в тому числі ПДВ (20%) 0,61 грн; ціна за одиницю товару - цегли керамічної рядової повнотілої пластичного формування, марки: М125 (М100) у кількості 1 шт. у разі, якщо зазначений товар/партія товару забирається покупцем шляхом самовивозу зі "складу продавця", становить 3,05 грн, в тому числі ПДВ (20%) 0,51 грн (п.п.2.1, 2.2 договору).

Поставка/передача товару здійснюється в порядку та у строки, передбачені в специфікаціях до даного договору. Умови поставки/передачі товару за даним договором визначаються на підставі Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010 року та встановлюються сторонами у специфікаціях до цього договору. Поставка/передача товару покупцеві здійснюється окремими партіями. Партією товару визначається загальна кількість товару, зазначена у відповідній специфікації до даного договору. Кожна відвантажена партія товару повинна супроводжуватися видатковою накладною. Датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від продавця є дата, зазначена представником покупця (названого ним вантажоодержувача) у видатковій накладній. Право власності на товар, ризик його випадкового знищення та/або пошкодження виникає у покупця з моменту підписання видаткової накладної уповноваженим представником покупця. Продавець зобов`язаний одночасно з товаром передати покупцеві документи, що стосуються товару, визначені пунктом 4.1 договору (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7 договору).

Одночасно з товаром продавцем покупцю передаються видаткові накладні (оригінали у 2-х примірниках) та товарно-транспортні накладні (оригінали в 2-ох або 4-ох примірниках, за необхідністю) (п.4.1 договору).

Відповідно до п.п.5.1, 5.2, 5.4 договору покупець оплачує товар/партію товару продавцю за цінами та у строки, визначені у специфікації (-ціях) до договору, на підставі виставленого (-них) продавцем рахунку-фактури (рахунків-фактур). Покупець зобов`язується оплатити повну вартість товару/партії товару (у тому числі ПДВ), визначену у специфікаціях до цього договору, на умовах 100% попередньої оплати, якщо інше не передбачено відповідною специфікацією до договору. Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця, зазначений в цьому договорі.

Згідно п.7.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками (у разі їх наявності) і діє до 09 травня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного належного виконання сторонами своїх зобов`язань, визначених договором та специфікаціями до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, покупцем у період з 24.05.2018 по 20.12.2019 було сплачено на користь продавця 1036557,57 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

В той же час, продавцем було поставлено товар та надано послуги з його перевезення на загальну суму 671890,80 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та видатковими накладними за відповідний період.

11.11.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №1 від 10.11.2020 про поставку оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

08.04.2021 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №2 від 01.04.2021 про поставку оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповіді на вказану претензію відповідач не надав, товар на суму 364666,77 грн не поставив, грошові кошти у зазначеному розмірі на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.1, ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97- ВР від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, за висновками суду, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання позивачем, як покупцем, свого обов`язку з перерахування відповідачу, як постачальнику, попередньої оплати за товар на суму 1036557,57 грн підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до видаткових накладних та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачем було поставлено товар та надано послуги з його перевезення на загальну суму 671890,80 грн.

В той же час, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази поставки відповідачем товару на суму 364666,77 грн.

11.11.2020 та 08.04.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензії про поставку товару або повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар, однак відповідач товар на суму 364666,77 грн не поставив, суму попередньої оплати у розмірі 364666,77 грн на вимогу позивача не повернув.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азюр" про стягнення 364666,77 грн попередньої оплати.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азюр" (04053, місто Київ, вул.Січових Стрільців, будинок 4А, офіс 5, ідентифікаційний код 36689304) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (01054, місто Київ, вул.Б.Хмельницького, будинок 17/52, поверх 4, ідентифікаційний код 37354345) 364666 (триста шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн 77 коп. попередньої оплати та 5470 (п`ять тисяч чотириста сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова