РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2021Справа № 910/6394/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія»

про стягнення 146265,19 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Інженерно-виробниче підприємство в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» про стягнення 146265,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27.03.2018 між Інженерно-виробничим підприємством в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» було укладено Договір підряду з виконання будівельно-монтажних робіт №01/02-04/01-4, проте у зв`язку із неналежним виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 420000, пені у розмірі 74564,38 грн та 15 % річних у розмірі 38663,38 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. В подальшому, постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві від 31.07.2020 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 у справі №914/625/19. Відповідно до платіжних доручень №32723 від 11.01.2021 та №35674 від 03.02.2021 з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 541225,83 грн. Таким чином зобов`язання ТОВ «НТК «Метрополія» зі сплати заборгованості позивачу було припинено у повному обсязі 03.02.2021.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у розмірі 30594,57 грн та 15% річних у розмірі 115670,62 грн які нараховані за період з 20.03.2019 по дату фактичного виконання зобов`язань - 03.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 відкрито провадження у справі №910/6394/21 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.05.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти позовних вимог позивача, оскільки заявлені позивачем до стягнення 15% річних були предметом розгляду у справі №914/625/19, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому звернення із даною вимогу є безпідставним та незаконним. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, відповідач зазначив, що рішенням у справи №914/625/19 від 15.11.2019 з ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» на користь позивача було стягнуто окрім основного боргу, пеню та 15 % річних, а тому просив відмовити у задоволені позову в частині стягнення інфляційних втрат з огляду на те, що відповідач сплатив позивачу численні штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, а рішення суду у справі №914/625/19 виконано у повному обсязі, окрім того зазначив, що штрафні санкції є надмірно великі у порівнянні із збитками позивача.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №914/625/19 за позовом Інженерно-виробничого підприємства в формі ТОВ «Ременерго» до ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» ТОВ «Сервісний Центр-Львів» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачами зобов`язань взятих за договорами підряду з виконання будівельно-монтажних робіт №01/02-04/01-04 та договору поруки від 02.04.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 позов Інженерно-виробничого підприємства в формі ТОВ «Ременерго» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія», ТОВ «Сервісний Центр-Львів» на користь Інженерно-виробничого підприємства в формі ТОВ «Ременерго» основний борг в розмірі 420000 грн, пеню в розмірі 74564,38 грн, 15 % річних в розмірі 38663,02 грн, судовий збір в розмірі 7998,43 грн.

Зазначеним рішенням встановлено, що в ході виконання робіт за договором субпідрядником було виконано, а генпідрядником прийнято виконані роботи за актами прийманні-передавання виконаних робіт: ОУ -0000016 від 31.07.2018 на суму 858505,40 грн; ОУ-0000018 від 31.07.2018 на суму 241494,60 грн. Проте відповідачем сплачено лише 680000 грн.

Також, даним рішення встановлено, що вимоги позивача про стягнення із ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» заборгованості підлягають задоволенню, в розмірі 420000 грн, у зв`язку із порушенням умов договору відповідачем 1.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №914/625/20 обставини, відповідно до приписів вищевказаних положень законодавства України, не підлягають повторному доказуванню, а тому факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором підряду з виконання будівельно-монтажних робіт №01/02-04/01-4 від 27.03.2018 в частині своєчасно та повної оплати у сумі 420000 грн не підлягає доказуванню у даній справі.

04.05.2020 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 №914/625/19, що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду №914/625/19 від 05.03.2020, яке набрало законної сили 05.03.2020 видано відповідні накази.

Судом встановлено, що 31.07.2020 постановою старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським В`ячеславом Андрійовичем відкрито виконавче провадження №62699680

Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 у справі №914/625/19 було виконано, а зобов`язання відповідача перед позивачем припинились 03.02.2021, оскільки відповідно до платіжних доручень №32723 від 11.01.2021 на суму 289340,38 грн та №35674 від 03.02.2021 на суму 251885,45 грн ТОВ «Науково-технічна компанія «Метрополія» погасило заборгованість.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, наявність рішення Господарського суду міста Києва у справі №914/625/19, яким стягнуто з відповідача основну заборгованість за договором, що набрало законної сили, ніяким чином не припиняє зобов`язання відповідача щодо оплати вказаної заборгованості та не позбавляє позивача права вимагати сплати інфляційних втрат передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та 15% річних, передбачених п.6 Доповнення 1 до Договору підряду з виконання монтажних робіт за весь період прострочення основного зобов`язання.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищезазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідачем порушене зобов`язання в частині своєчасної оплати за виконані позивачем будівельно-монтажні роботи було виконано у повному обсязі 03.02.2020 року.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6 Доповнення №1 до договору від 28.03.2018 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати відповідачем виконаних робіт відповідно до умов цього доповнення та договору підряду, генпідрядник сплачує на користь субпідрядника додатково 15% річних за кожен день виконання монтажних робіт.

На підставі вищезазначеного, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 115670,62 грн 15 % річних та 30594,57 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 15% річних, судом встановлено, що надані позивачем розрахунку не відповідають вимогам чинного законодавства оскільки відповідачем було частково погашено заборгованість, а тому нарахування 15% річних має здійснюватись не з 11.01.2021, а з 12.01.2021, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок, згідно якого з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 15 % у розмірі 115670,62 грн - в межах заявлених вимог.

Заперечення відповідача, стосовно того що на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2019 було стягнуто з відповідача 15% річних у розмірі 38663,02 грн, судом відхиляються, оскільки предметом розгляду вищезазначеної справи було стягнення 15 % річних за інший період - з 08.08.2018 по 20.03.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що надані позивачем розрахунку містить арифметичні помилки, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок суми інфляційних втрат яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат, який відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним, суд зазначає, що за визначений позивачем період з 20.03.2019 по 11.01.2021 підлягає стягненню 28008,12 грн, а за період з 11.01.2021 по 03.02.2021 - 1698,58 грн.

Таким чином, сума інфляційних втрат що підлягає стягненню з відповідача складає 29706,69 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних витрат до 1 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України визначено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, суд зазначає, що стягнення передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України, в у даному випадку має місце 15 % річних та інфляційні втратами, має компенсаційний, а не штрафний характер. За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, зменшення яких передбачено ч. 1 ст. 233 ГК України.

У зв`язку з вищезазначеним суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення інфляційних витрат.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічна компанія «Метрополія» (03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 75-А, оф. 129; ідентифікаційний код 40094822) на користь Інженерно-виробничого підприємства в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Ременерго» (79058, Львівська обл., м. Львів, вул. Хімічна, буд. 4; ідентифікаційний код 13810114) 114263 (сто чотирнадцять тисяч двісті шістдесят три) грн 01 коп. 15 % річних, 29706 (двадцять дев`ять тисяч сімсот шість) грн 69 коп. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) грн 37 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 05.07.2021

Суддя Я.В. Маринченко