ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 липня 2021 року Справа № 903/1215/15
Розглянувши скаргу (вх. №01-52/26/21 від 22.06.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" від 17.06.2021 на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С.

по справі № 903/1215/15

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в особі Волинського відділення ПАТ "Укрсоцбанк"( правонаступник Акціонерне товариство Альфа-Банк)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Коритан Л. Ю.

за участю представників:

від скаржника (боржника): Зленко Т. О. (заступник директора);

від стягувача: н/з;

В судовому засіданні взяв участь приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С. (посвідчення № 0025 від 01.06.2017).

Встановив: рішенням Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 по справі № 903/1215/15 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06 від 18.07.2006р. ОСОБА_1 в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, - нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Українські страви. Визначено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Встановлено, що початкова вартість предмету іпотеки для його реалізації на прилюдних торгах становить 1010000 грн. (один мільйон десять тисяч гривень). У задоволенні позову про звернення стягнення за рахунок предмета іпотеки 550826,76 грн. пені, з них 516465,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 34361,16 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 30383,66 грн. судового збору.

23.09.2016 на виконання вказаного рішення судом видано накази № 9003/1215/15-1 та № 903/1215/15-2.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 10.03.2020 по справі № 903/1215/15 замінено стягувача у виконавчих листах по виконанню рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 у справі № 903/1215/15( накази № 903/1215/15-1 від 23.09.2016 та № 903/1215/15-2 від 23.09.2016) - Публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ) на Акціонерне товариство Альфа-Банк (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ).

22.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" надійшла скарга на дії приватного виконавця - Пироги С. С., в якій товариство просить визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 04.06.2021 ВП №64995525; визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця від 04.06.2021 ВП №64995525 про опис та арешт майна боржника; зобов`зати приватного виконавця зняти арешт, накладений на приміщення кафе (літер А-2) площею 872,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТзОВ Українські страви та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо зазначеного вище приміщення.

В обґрунтування скарги посилається на те, що приватним виконавцем при здійсненні дій щодо опису та арешту майна неправомірно збільшено площу об`єкту стягнення з 794,60 кв. м. до 872,1 кв. м., що є неприпустимо. Зазначає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї запису в Державний реєстр іпотек, а як вбачається з умов укладеного Договору іпотеки, а саме пункту 1.16, сторони визначили чіткий порядок дій, у випадку завершення реконструкції предмета іпотеки. Водночас, зобов`язання щодо виконання даного пункту покладається саме на іпотекодержателя (позивача). Приватний виконавець не мав жодних законних підстав виходити за межі рішення суду та на свій власний розсуд здійснювати опис та арешт іншого майна, окрім того, що зазначене в рішенні суду, тим більше тлумачити чи роз`яснювати рішення суду, встановлюючи тим самим інший об`єкт стягнення, відмінний від зазначеного в рішенні суду. Скаржник вважає, що постанова про арешт складена з явним порушенням вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не містить інформації про кількість кімнат арештованого приміщення та їхню площу, тобто Приватний виконавець не здійснював опис внутрішніх приміщень будівлі; відповідальним за зберігання призначено представника стягувана а не боржника, який не має фізичної можливості забезпечити належне зберігання описаного та арештованого приміщення. Іншій особі майно на зберігання може бути передано лише у випадку відсутності боржника чи його відмови від прийняття майна на зберігання, а також у випадку, якщо судовим рішенням визначено іншу особу, якій необхідно передати майно на зберігання (п. 11 розділу VIII. Порядок звернення стягнення на майно боржника Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5); у внутрішніх приміщеннях будівлі знаходиться дорого вартісне обладнання, меблі, устаткування, предмети інтер`єру, побутова техніка та інші цінні речі, що не знайшло своє відображення в Постанові про арешт. Інвентаризація та опис зазначених вище матеріальних цінностей приватним виконавцем не проводилась. Так, їхня цілісність та збереження на даний момент не забезпечена; про дату та час проведення опису і арешту приміщення, боржника не було повідомлено. В зв`язку з цим постанова про арешт складена без присутності представників боржника. Більш того, дана інформація не міститься в постанові про арешт. Додатково зазначає, що сума отримана за Кредитним договором 120 000,00 доларів США, а всього, в рахунок погашення кредиту позичальником - ОСОБА_1 , було перераховано коштів на суму 141014,15 дол. США. Отже, ОСОБА_1 сплачено банку суму, що значно перевищує суму отриманого кредиту, тобто банк по кредитному договору почав отримувати прибутки та повністю отримав надані позичальнику в кредит кошти а розмір збитків банку дорівнює нулю. В зв`язку з зазначеним банк не зазнає жодних збитків в результаті того, що позичальником допущено невиконанням умов кредитного договору а сума яку банк просить суд стягнути є чистим прибутком.

Ухвалою суду від 23.06.2021 прийнято скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" до розгляду; розгляд скарги призначено на 01.07.2021.

01.07.2021 від приватного виконавця надійшов відзив на скаргу, в якому зазначено, що оскільки боржник не виконав законних вимог приватного виконавця та зважаючи на відсутність фізичного доступу всередину приміщення, то опис та арешт майна було проведено на підставі наявної інформації, в тому числі одержаної шляхом огляду приміщення. Крім того, звертає увагу суду, що ні ЗУ «Про виконавче провадження», ні жоден інший підзаконний нормативно-правовий акт з питань примусового виконання рішень не покладає на виконавця обов`язку повідомляти сторін виконавчого провадження про дату та час проведення опису майна. Виконавець звертає увагу суду, що АТ «Альфа-Банк» як правонаступник AT «Укрсоцбанк» звертався до Господарського суду Волинської області із позовом до ТзОВ «Українські страви» про визнання реконструйованого об`єкта предметом іпотеки та звернення на нього стягнення, у задоволенні якого рішенням Господарського суду Волинської області від 29.09.2020, залишеним в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від було відмовлено. Не зважаючи на відмову у задоволенні вказаного позову, у вищезазначених рішеннях господарського суду зроблено відповідні висновки та встановлені обставини, що мають преюдиційне значення у вказаних правовідносинах. Зокрема, визначено, що позивач звернувся до суду з позовом, що не відповідає встановленим законом способом захисту його прав, оскільки нежитлове приміщення (літ. А-2) загальною площею 872,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є предметом іпотеки на підставі положень Іпотечного договору від 29.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С та зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898. А тому позовні вимоги про визнання реконструйованого об`єкту (нежитлове приміщення (літ.А-2) загальною площею 872,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 29.09.2008 року та повторне звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та задоволенню не підлягають. Виконавець зазначає, що у мотивувальній частині вищезазначеного рішення господарського суду фактично роз`яснено резолютивну частину рішення Господарського суду Волинської області від 06.09.2016 у справі № 903/1215/15, на примусове виконання якого 23.09.2016 видано наказ №903/1215/15-1, в частині визначення предмета іпотеки, на який слід звернути стягнення. Вважає, що володіючи вказаною інформаціє, з метою примусового виконання рішення суду, було винесено цілком законну та обґрунтовану постанову про опис та арешт майна боржника.

В судове засідання 01.07.20210представник стягувача не прибув. Ухвала суду від 23.06.2021 про прийняття скарги до розгляду вручена стягувачу 29.06.2021, що підтверджується трекінгом із сайту ПАТ «Укрпошта».

Представник заявника в судовому засіданні 01.07.2021 просив суд скаргу задовольнити у повному обсязі.

Приватний виконавець в судовому засіданні 01.07.2021 просив суд у задоволенні скарги відмовити.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 1-2 ст. 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши надані сторонами матеріали, суд вважає скаргу боржника необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні з врахуванням такого.

Щодо аргументів скаржника про те, що виконавець при здійсненні дій щодо опису та арешту майна неправомірно збільшив площу об`єкту стягнення із 794,60 кв. м. до 872,1 кв. м., суд зазначає таке.

У рішенні Господарського суду Волинської області по справі №903/1215/15 від 06.09.2016 року в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06 від 18.07.2006 в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, суд ухвалив звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, - нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Українські страви.

Площа нежитлового приміщення - 794,60 кв.м. зазначена позивачем в позовній заяві, та у іпотечному договорі від 18.07.2006, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами на підставі яких було прийнято рішення від 06.09.2016.

Разом з тим, відповідач зазначає, що в предметі іпотеки було зроблено реконструкцію, як наслідок збільшилась площа приміщення до 872,10 кв.м., що стверджується свідоцтвом про право власності від 12.02.2009.

Оскільки під час розгляду справи № 903/1215/15 позивачем не було подано заяви про зміну предмету або підстав позову, суд розглянув справу №903/1215/15 в межах, заявлених позивачем позовних вимог - площа предмету іпотеки - 794,60 кв.м., що і було встановлено судом.

23.09.2016 на виконання рішення Господарського суду видано наказ № 903/1215/15-1, в якому в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №070-22-70/06 від 18.07.2006р. ОСОБА_1 в сумі 2025577,44 грн., в тому числі 73349,30 доларів США, що еквівалентно 1608754,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19004,57 доларів США, що еквівалентно 416823,09 грн. - заборгованість за відсотками, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, - нежитлове приміщення загальною площею 794,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю Українські страви (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Ковельська, буд.82, ); визначено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження"; встановлено, що початкова вартість предмету іпотеки для його реалізації на прилюдних торгах становить 1010000 (один мільйон десять тисяч гривень) грн.

31.03.2021 приватним виконавцем Пирогою С.С. відкрито виконавче провадження № 64995525 про примусове виконання наказу від 23.09.2016.

Як встановлено із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданих до відзиву на скаргу, загальна площа нерухомого майна (кафе/літерА-2) становить 872,10 кв. м.

19.05.2021 приватним виконавцем надіслано на адресу боржника вимогу про надання вільного доступу до предмету іпотеки. Вимога отримана боржником 21.05.2021, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

24.05.2021 у відповідь на вимогу про доступ до приміщень, боржник надіслав виконавцю лист, в якому зазначив, що ТзОВ фірма «Українські страви» не має фізичної можливості надати доступ до нежитлового приміщення до нежитлового приміщення площею 794,60 кв. м. так як у власності фірми відсутнє приміщення з зазначеними в наказі суду характеристиками.

04.06.2021 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

У постанові описано та накладено арешт на предмет іпотеки - приміщення кафе (А-2), загальною площею 872,10 кв. м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, 82.

Приватним виконавцем в примітці зазначено, що приміщення кафе (А-2) загальною площею 872,10 кв.м. утворилось внаслідок реконструкції нежитлового приміщення загальною площею 794,60 кв. м. та в силу п. 1.15. Договору іпотеки від 29.09.2008 є предметом іпотеки.

Згідно п.1.8 Іпотечного договору від 18.07.2006 (а.с. 205-208, том 4) заміна предмету іпотеки здійснюється тільки за письмовою згодою іпотекодержателя.

Відповідно до п. 1.15. Іпотечного договору від 18.07.2006 (а.с. 205-208, том 4) невід`ємною частиною предмета іпотеки вважати всі наступні покращення, переобладнання предмету іпотеки, що будуть проведені за термін обслуговування боргу по договору, яким обумовлене основне зобов`язання.

У відповідності до п.1.16 Іпотечного договору від 18.07.2006 (а.с. 205-208, том 4) після завершення реконструкції предмету іпотеки та прийняття його в експлуатацію, а також після оформлення та реєстрації в установленому чинним законодавством України порядку права власності на нього за іпотекодавцем, реконструйована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя та за рахунок Іпотекодавця реєструє обтяження іпотекою вже реконструйованої нерухомості, а Сторони протягом трьох робочих днів укладають додаткову угоду до цього Договору, в якій змінюють опис Предмета іпотеки із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно. Зазначеною додатковою угодою можуть бути передбачені інші умови за згодою Сторін (наприклад зміни, пов`язані з можливими змінами в процесі реконструкції характеристик нерухомості, зокрема, площі, планування приміщення тощо).

Відповідно до частин 3, 4, 5 статті 5 Закону України «Про іпотеку» частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її (частина 1 статті 184 Цивільного кодексу України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1, 2 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Таким чином, враховуючи положення п.п. 1.16 Іпотечного договору, що після завершення реконструкції предмету іпотеки та прийняття його в експлуатацію, реконструйована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки та ч. 5 статті 5 Закону України «Про іпотеку», що всі реконструйовані об`єкти нерухомості є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, тому частина приміщення на яку було збільшено площу предмету іпотеки(77,5 кв.м) фактично увійшла до складу предмету іпотеки за вказаним Іпотечним договором.

Отже, законодавцем на законодавчому рівні закріплено положення про те, що всі реконструйовані після укладення договору іпотеки предмети іпотеки вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду по справі № 910/5851/19 від 27.01.2020, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 03.06.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд бере до уваги, що приватний виконавець у своєму відзиві посилається на рішення Господарського суду Волинської області від 29.09.2020 по справі № 903/382/20, в якому зазначено, що позивач (Акціонерного товариства "Альфа-Банк") звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Українські страви" про визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом при розгляді справи № 903/382/20 встановлено, що позивач звернувся з позовом в порядку, що не відповідає встановленим законом способом захисту його прав, оскільки нежитлове приміщення (літ. А-2) загальною площею 872,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська, буд.82 є предметом іпотеки на підставі положень Іпотечного договору від 29.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С та зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №898, а тому позовні вимоги про визнання реконструюваного об`єкту (нежитлове приміщення (літ.А-2) загальною площею 872,10 кв.м), що знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Ковельська. буд.82, є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору від 29.09.2008 року та повторне звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу скаржника, що інші обставини, на які він посилається у скарзі да дії приватного виконавця (щодо недотримання іпотекодержателем умов Іпотечного договору, отримання банком прибутку по кредитному договору, не може бути предметом дослідження під час розгляду скарги на дії приватного виконавця в межах виконавчого провадження по рішенню суду, яке набрало законної сили та не створюють для скаржника у даній справі жодних юридичних наслідків.

Щодо посилань скаржника на те, що приватним виконавцем не повно здійснено опис майна, відповідальним за збереження майна призначено представника стягувача, про дату й час проведення опису майна боржника не повідомлено, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону "Про виконавче провадження" присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Статтею 53 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих.

Як встановлено судом, при складанні оскаржуваної постанови приватним виконавцем дотримано вимоги статті 56 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, зі змісту постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04.06.2021 вбачається, що під час вчинення виконавчої дії представник боржника був відсутній, проте, згідно з вимогами статей 22, 53 Закону України "Про виконавче провадження" були присутні двоє понятих, яким роз`яснено їх права та обов`язки та які в постанові своїм підписом засвідчили факт вчинення виконавчих дій, під час проведення яких вони були присутні.

Водночас, суд звертає увагу боржника, що у випадку, якщо боржник вважає, що опис майна здійснено неповно, він не позбавлений права подати відповідне клопотання державному виконавцю про усунення цих неточностей, яке підлягає розгляду відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", а не зазначення під час проведення опису об`єктів нерухомого майна інших їх характерних властивостей, які не позначаються на можливості його ідентифікувати, не є підставою для визнання відповідної постанови незаконною та її скасування, оскільки законодавець дає орієнтовний, але не виключний перелік відмінних ознак предмета, в даному випадку нерухомого майна, які необхідно зазначити у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника. Основною метою такого визначеного переліку є можливість ідентифікації вказаного об`єкту.

В даному випадку постанова про опис та арешт майна містить інформацію про нерухоме майно та її площу. При цьому, боржником не надано доказів, які б підтвердили причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю відомостей про майно, що містяться у постанові, з ймовірним порушенням матеріальних чи процесуальних прав боржника.

Крім того, сама по собі процедурна дія щодо опису та арешту майна боржника, що вчиняється приватним виконавцем не є завершальною стадією процедури відчуження майна.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право сторін виконавчого провадження брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Проте, відсутні підстави вважати, що приватним виконавцем було позбавлено боржника права на участь у здійсненні 04.06.2021 виконавчих дій з підстав його не повідомлення про проведення таких дій в межах виконавчого провадження.

Слід звернути увагу на те, що нормами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено обов`язку виконавця повідомляти боржника про здійснення виконавчих дій щодо проведення опису та арешту майна (коштів) боржника відповідно до виконавчого документа (наказ суду). Сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження і відповідачу було відомо про відкриття виконавчого провадження, проведення опису та арешту майна, а тому відповідач не був позбавлений можливості участі у проведенні виконавчих дій 04.06.2021.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2020 по справі № 910/11364/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Як свідчать матеріали справи, скаржник всупереч вимогам ГПК України в обґрунтування своїх вимог не довів суду належними та допустимими доказами існування підстав, на які він посилається у скарзі, тому у задоволенні скарги слід відмовити через безпідставність.

Керуючись ст.ст.234, 339-343 ГПК України, Законом України «Про виконавче провадження», господарський суд -

ухвалив:

у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські страви" від 17.06.2021 на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 01.07.2021.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.07.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя А. С. Вороняк