ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 Справа № 917/418/21

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватного підприємства "МВО-2005", 18002, м.Черкаси, вул.Гагаріна, б.25, кв.116,

до Фізичної особи - підприємця Кожура Олександра Васильовича, АДРЕСА_1 , реєстр. номер НОМЕР_1

про стягнення 87 175,80 грн.

встановив :

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Приватного підприємства "МВО-2005" (далі - позивач) до Фізичної особи - підприємця Кожура Олександра Васильовича (далі - відповідач) про стягнення 87 175,80 грн. заборгованості за договором поставки № 18/01-26 від 26.01.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме :

- зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача;

- надати обґрунтований розрахунок суми основного боргу; обґрунтований розрахунок пені та інфляційних по кожній поставці;

- надати копії доказів, посвідчені належним чином на відповідність оригіналам.

На виконання ухвали суду від 29.03.2021 року позивачем подано до господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи (вхід.№ 4274 від 19.04.2021 р.), яке по своїй суті є уточненням позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням зазначеного клопотання, позивач просить стягнути з відповідача 67123,88 грн. основного боргу, 6712,38 грн. 10% штрафу, 3520,36 грн. пені, 2557,13 грн. інфляційних та 7500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.04.2021 року позовну заяву Приватного підприємства "МВО-2005" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу - ФОП Кожура О.В. було визначено строк до 26.05.2021 року для подання заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк для подання відзиву па позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати заяву з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позовну заяву, суд 28.04.2021 року направив на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.04.2021 року по даній справі.

Вищезазначена ухвала суду від 26.04.2021 року, яка направлялася відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , повернулася до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та про дату, час, місце проведення судового засідання.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була своєчасно направлена для розміщення до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 26.04.2021 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст.233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

26.01.2018 року між Приватним підприємством "МВО-2005" (далі постачальник) та ФОП Кожура О.В. (далі - покупець) було укладено договір поставки №18/01-26 (далі договір), відповідно п. 1.1. якого визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити товар на умовах даного договору. Кількість, асортимент і ціна товару, погоджується сторонами на умовах, визначених цим договором та зазначається у рахунках - фактурах та видаткових накладних на кожне замовлення товару (п. 1.2. договору). Загальна сума договору становить суму вартості всіх видаткових накладних, за якими був замовлений та оплачений товар (п. 1.3. договору).

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що датою поставки є дата, зазначена в накладних на поставку товару. Товар вважається поставленим відповідно до товаросупроводжувальних документів з моменту підписання покупцем документів, що свідчать про прийом товару.

Відповідно до п. 3.1. договору, покупець зобов`язаний оплачувати поставлений постачальником товар у повному обсязі за цінами вказаними у видаткових накладних протягом 14 календарних днів, з моменту одержання товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 67124,48 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними :

- видаткова накладна №М-08310007 від 31.08.2020 р. на суму 15092,32 грн.,

- видаткова накладна №М-08170007 від 17.08.2020 р. на суму 23615,05 грн.,

- видаткова накладна №М-09140008 від 14.09.2020 р. на суму 10956,60 грн.,

- видаткова накладна №М-07200005 від 20.07.2020 р. на суму 16552,51 грн.,

- видаткова накладна №М-09280006 від 28.09.2020 р. на суму 908,00 грн.,

Як зазначає позивач, відповідач за поставлений товар не розрахувався, у зв`язку з чим у нього утворився борг в розмірі 67124,48 грн., який позивач просить стягнути на свою користь.

Відповідач вказану заборгованість не заперечує та не спростовує.

Відповідно до п. 4.4. договору, у випадку порушення покупцем зобов`язання щодо оплати поставленого постачальником товару, згідно даного договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

У пункті 4.5. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем понад 10 днів зобов`язання, передбаченого пунктом 3.1. договору, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми боргу.

На підставі викладеного (та з урахуванням клопотання про долучення до матеріалів справи) позивач просить стягнути з відповідача : 3520,36 грн. пені та 6712,38 грн. - 10% штрафу та 2557,13 грн. інфляційних.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що строк виконання обов`язку відповідача зі сплати за поставлений йому товар настав, проте, відповідач товар не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 67124,48 грн.

Відповідач факт поставки товару позивачем, не оплати товару та розмір основного боргу не заперечує.

Суд звертає увагу, що позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні загальної суми основного боргу відповідно до п.1.3. договору та вказано суму 67123,88 грн.

Враховую, що в силу ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню підлягає основний борг в сумі 67123,88 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а тому підлягає задоволенню у сумі 67123,88 грн.

Вимога позивача про стягнення 10% штрафу у розмірі 6712,38 грн. є обґрунтованою, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 3520,36 грн. пені, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в цій частині враховуючи наступне.

Позивачем в порушення вимог п. 4.4. договору під час здійснення розрахунку пені вказано суми боргу, які не відповідають сумам, зазначеним у видаткових накладних на поставку товару.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені на підставі п. 4.4. договору підлягають задоволенню частково в сумі 3271,21 грн.

В іншій частині вимог про стягнення пені в розмірі 249,15 грн. позов задоволенню не підлягає.

Вимога позивача про стягнення інфляційних в сумі 2557,13 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі враховуючи наступне.

Позивачем здійснено нарахування інфляційних на кожну суму боргу, проте при підрахунку загальної суми інфляційних позивачем допущено арифметичну помилку та зазначено до стягнення інфляційні у меншому розмірі в сумі 2557,13 грн.

Враховую положення ч. 2 ст. 237 ГПК України про те, що суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні у розмірі 2557,13 грн.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 2270,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 6629 від 03.02.2021 р.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 2270,00 грн.

Крім цього, позивачем надано докази щодо понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн. (акт надання послуг №28/01-1 від 28.01.2021 року на суму 7500,00 грн.).

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кожура Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 , реєстр. номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "МВО-2005" (18002, м.Черкаси, вул.Гагаріна, б.25, кв.116, ) 67123,88 грн. основного боргу, 3271,21 грн. пені, 6712,38 грн. 10 % штрафу, 2557,13 грн. інфляційних, 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 7500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Видати наказ набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.