ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 липня 2021 року справа №903/520/21

Суддя Господарського суду Волинської області Войціховський В.А., розглянувши заяву Приватного підприємства "Альфамонолітбуд" (м. Луцьк, вул. Кравчука, 12/27, ) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вігор - Луцьк" (м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, ) суми в загальному розмірі 20 276,06 грн., в тому числі, 18 000 грн. в повернення безпідставно збережених за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави грошових коштів, 1 782,53 грн. суми інфляційних втрат та 493,53 грн. трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного). Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За приписами ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Положеннями частини 1 статті 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку, приймаючи до увагу ту обставину, що між заявником та боржником в частині стягнення 18 000 грн. в повернення безпідставно збережених за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави грошових коштів не укладався відповідний письмовий (електронний) договір, а вимоги заявника в цій частині ґрунтуються лише на обставинах помилкового перерахування згідно платіжного доручення №2564 від 03.08.2020р. коштів в більшому розмірі, ніж це було визначено сторонами та первинно належало до сплати, вимоги заявника в частині правового обгрунтування для стягнення (видачі судового наказу) грунтуються виключно на положеннях ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України та обгрунтовуються визначеним Законом обов`язком боржника повернути заявнику грошові кошти (майно), отримані та збережені без достатньої для цього правової підстави, суд дійшов висновку про наявність підстав (згідно п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України) для відмови заявнику у задоволенні відповідного клопотання з подальшою видачею судового наказу.

В даному аспекті судом також встановлено, що заявлені до стягнення поруч із сумою 18 000 грн. суми інфляційних та процентів річних відповідно 1 782,53 грн. та 493,53 грн., є не інакше, як похідними від розміру безпідставно збережених боржником коштів, у зв`язку з чим також не мають характеру таких, що виникли та існують на підставі укладеного між сторонами договору.

Поруч з цим суд зазначає, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ст. 151 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 4, 147, 148, 152, 153, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного підприємства "Альфамонолітбуд" (м. Луцьк, вул. Кравчука, 12/27, ) про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вігор - Луцьк" (м. Луцьк, вул. Карбишева, 2, ) суми в загальному розмірі 20 276,06 грн., в тому числі, 18 000 грн. в повернення безпідставно збережених за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави грошових коштів, 1 782,53 грн. суми інфляційних втрат та 493,53 грн. трьох процентів річних, відмовити.

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому Розділом ІІ ГПК України, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, дана ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Апеляційну скаргу на дану ухвалу суду сторони вправі подати до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання суддею.

Ухвала підписана суддею 07.07.2021р.

Суддя В. А. Войціховський