ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 Справа № 908/322/21

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Кравцов А.С. адвокат, ордер серії ЗП№095652 від 24.05.2021

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021 у справі №908/322/21 (суддя Федорова О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго", м.Енергодар, Запорізька область

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам", м.Енергодар, Запорізька область

про стягнення 695719,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам", м.Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатоам" про стягнення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.03.2021) основного боргу в сумі 692400,00 грн., 3% річних в сумі 5713,35 грн. та інфляційних втрат у сумі 13018,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з своєчасної і повної оплати наданих послуг за договором про надання послуг №75/255-19 від 09.12.2019.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021 у справі №908/322/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" заборгованість за надані послуги в сумі 692400,00 грн., 3% річних у сумі 3499,94 грн., інфляційні втрати в сумі 9001,20 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 10573,52 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 12886,10 грн.

Нарахування 3% річних здійснюється на суму боргу, яка на момент винесення рішення становить 692400,00 грн., до моменту виконання судового рішення відповідачем за таким розрахунком: сума несплаченого основного боргу х 3% річних (які обраховуються, виходячи з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок: 365 або 366 днів) х кількість днів прострочення у відповідному році, починаючи з 06.03.2021 і до моменту повного виконання судового рішення відповідачем.

Відмовлено у стягненні 3% річних у сумі 2213,41 грн. та інфляційних втрат у сумі 4017,22грн.

Судовий збір у сумі 93,46 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2113,90 грн. залишено за позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд визнав доведеною суму заборгованості. Враховуючи те, що за умовами додаткової угоди №1/48-121-01-19-08928 від 07.07.2020 позивач відмовився від застосування відсотків річних та індексу інфляції за нездійснення замовником оплати наданих послуг за договором у період з 30.04.2020 по 31.12.2020 в цілому, без застереження щодо оплати вартості послуг в частині сплати ПДВ, суд визнав правомірним нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 01.01.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ДП "НАЕК "Енергоатоам" в особі ВП "Запорізька АЕС") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021 у справі №908/322/21 в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3499,94 грн., інфляційних витрат в розмірі 9001,20 грн., судового збору в розмірі 10573,52 грн. і витрат на правову допомогу в розмірі 12886,10 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних витрат, судового збору та витрат на правничу допомогу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме ст.ст. 530,625 ЦК України.

Посилаючись на пункти 2.2.1, 2.2.2. додаткової угоди №1 від 07.07.2020 до договору, скаржник вказує, що сторони розмежували строки оплати ПДВ за договором та ціни послуги за договором та встановили, що ціна послуги за договором сплачується до 31.12.2020, а ПДВ після отримання замовником від виконавця зареєстрованої податкової накладної. Неправильно визначивши строки оплати, суд дійшов помилкового висновку про порушення ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП ЗАЕС зобов`язання зі сплати суми ПДВ. Позивачем не дотриманий досудовий порядок врегулювання спору, передбачений договором. Вимога щодо сплати ПДВ в сумі 115400,00 грн. до відповідача не надходила.

Враховуючи те, що 01.01.2021 - вихідний день, суд в порушення ч. 5 ст. 254 ЦК України неправильно визначив період для нарахування 3% річних на суму ПДВ з 01.01.2021 (64 дня), в результаті чого неправильно розраховані 3% річних.

Крім того, відповідач вважає, що розмір зазначених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним з складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Справа є малозначною, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача на підставі договору про надання правничої допомоги №02-02/1 від 02.02.2021 надається правнича допомога у кількох аналогічних справах, що передбачає аналогічність виконуваних адвокатом робіт, вироблення адвокатом аналогічної правової позиції, підготовлення документів тощо.

Скаржник вважає, що вивчення документів вже є основою для складання позовної заяви, копіювання додатків до позовної заяви, друкування документів з Єдиного державного реєстру не займає стільки часу, як зазначено в акті №2 від 04.02.2021. Відповідач також зазначає, що розрахунок 3% річних і інфляційних витрат здійснений за одним актом здачі-приймання наданих послуг, при наявності різних калькуляторів на інформаційних ресурсних сайтах в Інтернет, що не займає багато часу.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

ТОВ Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу щодо негайного виконання зобов`язання в частині оплати суми ПДВ по договору вказує, що в даному випадку, має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної та надання її покупцю, в разі чого покупець повинен здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ в межах визначеного строку - 45-ти календарних днів з дати поставки товару за відповідною видатковою накладною.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №1 від 07.07.2020 до договору сторони домовились про здійснення оплати за надані за договором послуги за фактично наданий обсяг послуг на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг у період до 31.12.2020 шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Тобто, кінцевим строком для припинення зобов`язання в частині сплати вартості наданих послуг є саме 31.12.2020.

Позивач зазначає, що 3% річних розраховується з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Стосовно розміру витрат на правничу допомогу позивач наголошує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача має місце зловживання процесуальними правами, спрямованих на безпідставне затягування виконання судового рішення.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021 у справі №908/322/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 05.07.2021 о 12:00 год.

14.06.2021 на електронну адресу суду в порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України від представника ТОВ "ВІП "Укртехенерго" надійшла заява про надання йому можливості прийняти участь у судовому засіданні по справі №908/322/21 призначеному на 05.07.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 14.06.2021 заяву представника ТОВ "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання у справі №908/322/21 призначене на 05.07.2021 о 12:00 год. ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника ТОВ "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" адвоката Кравцова Андрія Віталійовича з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

02.07.2021 в матеріали справи надійшло клопотання ДП "НАЕК "Енергоатоам" в особі ВП "Запорізька АЕС", в якому відповідач просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника скаржника, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник позивача, який прийняв участь в судовому засіданні 05.07.2021, заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 05.07.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" (Виконавець) і Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (Замовник) 09.12.2019 укладено договір про надання послуг №75/255-19, реєстраційний номер НАЕК №48-121-01-19-08928 від 23.12.2019, за яким Виконавець прийняв на себе зобов`язання надати Замовнику наступні послуги: код ДК 021:215 - 71340000-3 Комплексні інженерні послуги (послуга: "Проведення налагодження та випробувань локалізуючих систем безпеки енергоблоків та їх елементів. Проведення контрольно-профілактичних робіт на системах переднапруження захисних оболонок енергоблоків. Енергоблок №3"). Місце виконання послуг: Енергоблок №3 "Запорізької АЕС", вул. Промислова, 133, м. Енергодар Запорізької області.

За пунктами 1.2., 1.6. договору вимоги до порядку виконання послуг та їх результатів визначені в технічних вимогах (додаток №2 до договору), що є невід`ємною його частиною. Код класифікатора ДК 016:210-71.20.1 (Послуги щодо технічного випробування й аналізування).

Відповідно до пункту 2.1. договору вартість послуг згідно з цим договором визначається відповідно до протоколу узгодження договірної ціни (невід`ємний Додаток №1 до договору) та складає 577000,00 грн., крім того ПДВ 20% 115400,00 грн., разом: 692400,00 грн.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата за надані послуги за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Виконавець зобов`язався надати послуги у строк: січень 2020 року - квітень 2020 року (пункт 3.1. договору).

Пунктами 4.1., 4.2. договору встановлено, що при завершенні надання послуг Виконавець надає Замовникові документи згідно розділів 11, 12 Технічного завдання та акт здачі-приймання наданих послуг для оформлення. Замовник, протягом 10 днів від дня одержання акта здачі-приймання наданих послуг, зобов`язаний повернути Виконавцю підписаний один примірник акта здачі-приймання наданих послуг або надати мотивовану відмову від приймання результатів послуг.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 30.06.2020 (пункт 10.1 договору).

Сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни (Додаток №1 до договору), в якому зазначено, що сторони досягли згоди, що вартість послуг за цим договором встановлюється на підставі акцептованої Замовником цінової пропозиції Виконавця та складає договірну вартість робіт у сумі 577000,00 грн., крім того ПДВ 20% 115400,00 грн., разом: 692400,00 грн. та кошторис на надання послуги (Додаток №1 до Додатку №1 до договору).

По закінченні надання послуг сторонами 30.04.2020 складено і підписано Акт №01 здачі-приймання наданих послуг по договору №75/255-19 від 09.12.2019, в якому зазначено, що надані послуги задовольняють умовам договору і технічного завдання, та належним чином оформлені. Претензій до якості наданих послуг Замовник не має. Сплаті підлягають 692400,00 грн. з ПДВ.

На суму вартості послуг виконавець виписав податкову накладну №4 від 30.04.2020, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), про що свідчить квитанція №1 від 08.05.2020.

Вказана податкова накладна була направлена виконавцем на електрону адресу замовника 08.05.2020.

07.07.2020 сторони уклади до договору Додаткову угоду №1/48-12-01-19-08928, в якій пункти 2.2.1 і 2.2.2. уклали в новій редакції:

"Оплата за надані за договором послуги здійснюється за фактично наданий обсяг послуг на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання наданих послуг у період до 31.12.2020р. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку".

В пункті 2 Додаткової угоди сторони домовились, що умови вищевказаних пунктів застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до її підписання.

Сторони також домовились в пункті 3 Додаткової угоди, що Виконавець підтверджує свою відмову від застосування будь-якої неустойки, відсотків річних, індексу інфляції за нездійснення Замовником у період з 30.04.2020р. по 31.12.2020 оплати наданих послуг за договором №75/255-19/48-121-01-19-08928 від 09.12.2019р.

Вартість отриманих послуг замовником сплачена не була, що стало підставою для звернення виконавцем з відповідним позовом до господарського суду.

Частиною першою статті 68 Господарського кодексу України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України)).

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами статей 525,526 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною першою статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Окрім іншого відповідно до підпункту 5.3.2. пункту 5.3. договору Замовник зобов`язався здійснювати оплату наданих послуг відповідно до умов даного договору.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Колегія суддів погоджується з відповідачем про розмежування сторонами в договорі строків оплати наданих послуг і оплати ПДВ.

Сума заборгованості і строки її сплати відповідачем не заперечуються, проте відповідач не погоджується з вимогою про настання строку для сплати частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ.

Судом першої інстанції правильно визначено з урахуванням частини першої статті 530 і частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, що строк для сплати суми ПДВ враховуючи умови договору визначений вказівкою на подію - отримання замовником оформленої і зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної та настав 12.05.2020, оскільки початок сплати суми ПДВ зареєстрованої 08.05.2020 податкової накладної припадає на 09.05.2020 (неробочі дні).

Проте, відповідач вважає, що недотримання досудового порядку врегулювання спору, передбаченого договором, свідчить про не настання строку для оплати замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ.

Така позиція відповідача не прийнята судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Положеннями частини першої статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Дійсно, сторонами в пункті 8.2. договору встановлено, що досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим.

Частиною другою статті 222 Господарського кодексу України передбачено, що у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

В той же час відповідно до частини першої вказаної статті, яка кореспондується із частиною другою статті 19 Господарського процесуального кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Конституційним Судом України у справі №1-2/2002 від 09.07.2002 надано офіційне тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів. Суд вказав, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на зазначені приписи національного законодавства, останнє не встановлює обов`язкового досудового врегулювання спору як безумовної передумови для звернення особи, яка вважає, що її права були порушені, невизнані або оспорені іншою особою, із позовом до суду.

В той же час, навіть за наявною обов`язковою умовою того чи іншого господарського договору про досудове врегулювання спору (така умова відсутня у договорі, який був укладений між позивачем та відповідачем), не є підставою для обов`язкового проходження такої позасудової процедури до пред`явлення відповідного позову до суду.

За таких обставин, безпосереднє пред`явлення ТОВ "Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" позовної заяви до господарського суду з метою захисту власних порушених майнових прав не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. В протилежному випадку, матиме місце порушення права на справедливий суд відповідно до положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства (частина третя статті 14 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував 3% річних та індекс інфляції на суму ПДВ за договором в розмірі 115400,00 грн. з 09.05.2020 по 05.03.2021, а на ціну послуги за договором у розмірі 57700,00 грн. з 04.01.2021 по 05.03.2021. Відповідно до розрахунку, доданого до заяви про збільшення позовних вимог, позивач фактично нарахував 3% річних на суму вартості послуг 577000,00 грн. за період з 04.01.2021 по 05.03.2021 (61 день) в сумі 2892,90 грн., а на суму ПДВ 115400,00 грн. за період з 12.05.2020 по 05.03.2021 (298 днів) в сумі 2820,45 грн., всього - 5713,35 грн.

Інфляційні втрати розраховані на суму вартості послуг 577000,00 грн. за січень 2021 року в сумі 7501,00 грн., а на суму ПДВ 115400,00 грн. - за період з травня 2020 по січень 2021 в сумі 5517,42 грн., всього - 13018,42 грн.

Оскільки позивачем при розрахунку не були враховані умови додаткової угоди №1/48-121-01-19-08928 від 07.07.2020, в якій позивач відмовився від застосування відсотків річних та індексу інфляції за нездійснення замовником оплати наданих послуг за договором у період з 30.04.2020 по 31.12.2020, суд першої інстанції обґрунтовано визнав правомірним нарахування позивачем 3% річних і інфляційних втрат, починаючи з 01.01.2021 та здійснив перерахунок 3% річних та інфляційних втрат в межах заявлених позивачем періодів стягнення.

Позивачем також було заявлено до стягнення витрати на професійну правову допомогу в сумі 15000,00 грн., які частково задоволені Господарським судом Запорізької області.

Відповідач не згодний із стягнутим розміром витрат на правничу допомогу, оскільки вважає його не розумним, не співмірним з складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Відповідач зазначив, що справа є малозначною та розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, допомога адвокатом надавалась у кількох аналогічних справах, що розглядались в господарському суді.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги з цього питання також не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення попереднього суду.

В позовній заяві позивачем зазначено орієнтовний розмір витрат на професійну (правничу) допомогу в сумі 24000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву заявив про неспівмірність таких витрат.

В подальшому остаточний розмір витрат на професійну (правничу) допомогу, який просив стягнути позивач склав 15000,00 грн.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи надано право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями).

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

За визначенням у статті 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За вимогами частин третьої, четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наведених норм вбачається, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката представник позивача надав суду: копії договору про співробітництво №22-10/20 від 22.10.2020, договору про надання правової допомоги №02-02/21 від 02.02.2021, додаткової угоди №2 від 03.02.2021 до договору, акт №2 приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) від 04.02.2021 та платіжне доручення №9 від 10.02.2021 про оплату за надання правової допомоги в сумі 15000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. договору про надання правової допомоги №02-02/21, Адвокатське об`єднання "Лохматов і партнери" (Адвокатське об`єднання) прийняло на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів ТОВ Виробничо-інженерне підприємство "Укртехенерго" (Клієнт) в будь-яких справах, що стосуються Клієнта, а Клієнт зобов`язався виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору.

За надання юридичної допомоги Клієнт зобов`язався виплатити гонорар Адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремою письмовою угодою.

Предметом укладеної між Адвокатським об`єднанням і Клієнтом додаткової угоди №2 від 03.02.2021 є визначення порядку оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатському об`єднанню за надання правової допомоги по стягненню з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" заборгованості за договором про надання послуг №75/255-19 від 09.12.2019/48-121-01-19-08928 від 23.12.2019, 3% річних, індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язань, виражені у наданні консультацій, підготовці, складанні та направленні документів, підготовці, складанні, направленні позовної заяви, інших заяв по суті та з процесуальних питань, представництва інтересів у суді першої інстанції.

За пунктом 3.1.додаткової угоди оплата послуг з представництва інтересів Клієнта у господарських судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій сплачується протягом 3-х робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правової допомоги №02-02/21 від 02.02.2021.

Відповідно до пункту 4.1. додаткової угоди правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Підписаний Адвокатським об`єднанням і клієнтом акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 04.02.2021 містить детальний опис наданих адвокатом послуг, кількість витрачених годин на кожну послугу, вартість однієї години послуги, яка становить 1000,00 грн. і загальною вартістю по кожній послузі.

Адвокатським бюро по справі були надані наступні послуги:

- консультація усна з вивченням документів -1 год. вартістю 1000,00 грн.;

- підготовка, складання та направлення позовної заяви до Господарського суду Запорізької області про стягнення заборгованості, 3% річних та індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язань на загальну суму 695719,57 грн. - 12 год. вартістю 12000,00 грн.;

- розрахунок 3% річних за прострочення відповідачем оплати вартості наданих послуг -1 год. вартістю 1000,00 грн.;

- розрахунок індексу інфляції за прострочення відповідачем оплати вартості наданих послуг 1 год. вартістю 1000,00 грн.

Загальна вартість наданої правової допомоги - наданих послуг склала 15000,00 грн.

В акті зазначено про відсутність претензій сторін.

Частиною п`ятою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

В правовій позиції викладеній в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що відмовляючи повністю або частково стороні у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Розглянувши заперечення відповідача щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив суму понесених витрат на правову допомогу, врахувавши, що окремо виділені розрахунки 3% річних і інфляційних втрат також враховані і у послугах з підготовки, складання позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції погоджується з відповідачем, що дана справа є малозначною, яка розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, є аналогічною зі справою №908/324/21, не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства та не містить посилань на практику Верховного Суду та/або Європейського Суду.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що представником позивача були також надані послуги з підготовки відповіді на відзив на позовну заяву та заяви про збільшення розміру позовних вимог з розрахунками 3% річних і інфляційних втрат, які не були включені до переліку послуг вказаних у акті приймання-передачі наданої правової допомоги.

Проаналізувавши надані позивачем документи, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що відображена у них інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи, а витрачений адвокатом час на надання послуг по справі в суді першої інстанції (з урахуванням не включених до акту робіт) у сукупності є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3405,00грн. на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2021 у справі №908/322/21 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатоам" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 06.07.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна