РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2021Справа № 910/3500/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Банк Альянс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера"

про стягнення 5 168 693,96 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Банк Альянс" про стягнення суми банківської гарантії №364-18 від 18.01.2018, яка видана відповідачем та якою забезпечено належне виконання зобов`язань за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 у розмірі 4 727 957,64 грн. Також позивач просив стягнути 123 963,16 грн - 3% річних та 316 773,16 грн - інфляційних витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як гарант не виконав свої зобов`язання з виплати позивачу грошових коштів за банківською гарантією №364-18 від 18.01.2018, що була видана в забезпечення виконання зобов`язань підрядника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера" за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 з використання авансового платежу, які не були виконані підрядником.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 року, позовні вимоги задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Банк Альянс" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 4 727 957,64 грн - основного боргу, 123 963,16 грн - 3% річних та 316 773,16 грн - інфляційних втрат.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2020 рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3500/19 скасовано, справу №910/3500/19 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, відмовлено у задоволенні позовних вимог та здійснено поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019.

Постановою Верховного Суду від 04.03.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі №910/3500/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 4 727 957,64 грн основного боргу скасовано та передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021, справу №910/3500/19 передано на розгляд судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання на 21.04.2021.

13.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по суті спору.

15.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 21.04.2021 відкладено підготовче засідання на 26.05.2021.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2021.

У судовому засіданні 30.06.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, який підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов; заслухав вступне слово представника відповідача, який заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 30.06.2021 суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представників сторін як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог та заперечення проти позову.

У судовому засіданні 30.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2017 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" (підрядник) був укладений договір №09-4/3794-17, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати (за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією) роботи з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" (за предметом закупівлі ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС 330 кВ "Первомайськ" шляхом заміни автотрансформатора 2АТ типу АТДЦТН - 200000/330/110/10 кВ та пристроїв РЗА на сучасні, смт. Первомайськ Харківської обл. інв. №6369) та передати замовнику результат робіт, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити підряднику належно виконані роботи (результат робіт) в порядку, визначеному договором. Перелік обладнання, яке передається (поставляється) підрядником замовнику з оформленням актів приймання-передачі обладнання та з подальшим встановленням на об`єктах замовника у ході виконання робіт за договором та (або) передається на підставі актів про змонтоване обладнання (устаткування) після його монтажу, кількість такого обладнання, його номенклатура, комплектність, інші показники (як-то характеристики, вимоги до якості обладнання), визначені в додатку 3 до договору.

Відповідно до п. 1.2. договору підрядник виконує роботи в період з дати набуття договором чинності по 20.12.2018 згідно із завданням.

Згідно з п. 2.3. договору його ціна (на підставі додатку № 2 до договору) становить 12 555 199,20 грн, у тому числі ПДВ 2 092 533,20 грн.

За змістом пунктів 3.3. - 3.4. договору оплата підряднику здійснюється у формі: часткової попередньої оплати (авансу) та подальшої оплати - проміжними платежами (після погашення підрядником авансового платежу).

Розмір авансу становить: - не більше 30% від загальної вартості робіт; - не більше 50% від вартості обладнання (устаткування).

Аванс сплачується підряднику протягом двадцяти п`яти банківських днів з дати надання ним (після набуття договором чинності) рахунку-фактури.

Підрядник зобов`язується використати одержаний авансовий платіж на придбання (виробництво) необхідних для виконання робіт обладнання, матеріалів, інших матеріальних ресурсів протягом 30 днів (але не більше 90 днів) після одержання авансового платежу. Підрядник протягом 35 днів (але не більше 95 днів) з дня надходження авансового платежу повинен надати звіт про використання авансових коштів (за формою згідно з додатком 6 до договору) разом з підтверджуючими документами (копії накладних/актів, платіжних доручень з відміткою банку тощо). У разі ненадання у встановлений строк такого звіту або виявлення факту нецільового використання та/або невикористання авансового платежу замовник вправі достроково розірвати договір, повідомивши підрядника та/або вимагати повернення всієї суми авансового платежу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних - 14% (п. 3.10. договору).

Згідно з пп. 3.11.1., 3.11.2., 3.11.3. договору підрядник зобов`язаний надати гарантію повернення авансового платежу (у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії) на суму, рівну сумі авансового платежу. Гарантія повернення авансового платежу є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана: з дати її видачі та по 30 квітня 2018 року; при цьому період дії гарантії закінчується не раніше дати підписання акту (ів) приймання-передачі обладнання, актів про належно виконані роботи (на суму авансового платежу) або повернення підрядником авансу відповідно до вимоги замовника. Гарантія втрачає свою чинність після погашення підрядником авансу чи його повернення відповідно до умов даного пункту договору. Гарантія не може бути анульована або змінена без попереднього узгодження із замовником. За гарантією банк-гарант здійснює платіж замовнику за його письмовою вимогою без надання замовником інших документів або виконання інших умов. У разі невиконання підрядником вимоги замовника щодо повернення авансового платежу гарантія направляється замовником банку-гаранту (для стягнення) з вимогою платежу за цією гарантією.

Відповідно до пп. 4.6.4., 4.6.4.4. договору підрядник здійснює передачу (поставку) обладнання, яке передається (поставляється) замовнику з оформленням актів приймання-передачі обладнання (за переліком згідно з додатком №3 до договору), датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання замовником акта приймання-передачі обладнання.

Відповідно до п. 5.3. договору передача підрядником виконаних робіт та приймання їх замовником (уповноваженим представником замовника) оформлюється відповідним актом про приймання належно виконаних робіт (етапу робіт за визначений звітний період), про змонтоване обладнання (устаткування).

Згідно з п. 11.1. договору, він набуває чинності з дати його підписання обома сторонами та діє по 31.03.2019, а в частині виконання гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання.

За умовами графіка поставки обладнання, що є додатком №4 до договору, все обладнання за договором мало бути поставлене підрядником протягом грудня 2017 року - лютого 2018 року.

Відповідно до графіка виконання робіт, що є додатком №5 до договору, підрядник зобов`язався виконати частину робіт протягом грудня 2017 року - лютого 2018 року, а усі передбачені договором роботи - у термін не пізніше вересня 2018 року.

На виконання умов договору, на підставі рахунків-фактур підрядника №09012018/1 від 09.01.2018 та №09012018/2 від 09.01.2018 замовник перерахував підряднику авансовий платіж на загальну суму 4 727 957,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №40 від 19.01.2018 на суму 2 403 494,52 грн з призначенням платежу "аванс 50% на постачання обладнання" та №41 від 19.01.2018 на суму 2 324 463,12 грн з призначенням платежу "аванс 30% на виконання робіт".

На виконання пп. 3.11.1. договору, ПАТ "Банк Альянс" (Банк) як гарант видало безвідкличну і безумовну гарантію на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018, за умовами якої Банк як гарант безумовно, тобто за першою вимогою Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" як бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично прийняв на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченої цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 4 727 957,64 грн у випадку порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Альвера" як принципалом зобов`язань за договором щодо використання авансового платежу.

Виплата по Гарантії здійснюється на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго". Гарант протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов`язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара, має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара. За письмовою згодою бенефіціара можуть бути внесені зміни до цієї гарантії шляхом направлення гарантом повідомлення із зазначенням змін до умов гарантії за 20 банківських днів до передбачуваної дати набрання чинності відповідними змінами. Зміни набувають чинності після отримання від бенефіціара повідомлення про прийняття запропонованих змін. У разі продовження строку дії договору генпідрядник зобов`язаний продовжити строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору.

Сума гарантії може зменшуватися пропорційно вартості виконаної роботи / поставленого обладнання (згідно з підписаними бенефіціаром актами про приймання належно виконаної роботи / поставленого обладнання), а також на суму здійснених гарантом виплат у задоволення вимоги бенефіціара за цією гарантією. Відповідальність гаранта не повинна перевищувати суму, на яку видано цю гарантію. Ця гарантія набирає чинності з моменту видачі та залишається дійсною до погашення учасником торгів авансового платежу і будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період, але не пізніше 30.04.2018 включно. Ця гарантія має бути повернена гарантові після припинення її дії чи виконання гарантом обов`язків за нею. У разі припинення дії гарантії вона втрачає силу незалежно від того буде вона повернена гарантові чи ні. Ця гарантія є безвідкличною та безумовною. У разі повернення бенефіціаром оригіналу гарантії до гаранта, дана гарантія буде анульована. Гарантія підпорядковується Уніфікованим правилам для гарантій за вимогою (публікація МТП № 758).

14.03.2018 до замовника надійшов лист підрядника №120318/1 від 12.03.2018, у якому останній просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Замовник листом №10/12178 від 23.03.2018 повідомив підрядника про умови договору щодо використання авансового платежу та наданої гарантії.

27.03.2018 на адресу замовника від підрядника надійшов лист №260318/1 від 26.03.2018, в якому підрядник повторно просив замовника продовжити використання авансового платежу та надання відповідної звітності.

У листі №190418/1 від 19.04.2018 підрядник, зокрема, просив продовжити строк використання авансу та надання звітності на 60 діб.

Замовник у відповідь на вказаний лист направив підряднику лист №10/16980 від 25.04.2018, в якому просив підрядника надати звіт про використання авансу згідно з умовами договору та наданої гарантії.

При цьому згоди на продовження строку використання авансового платежу сторони договору не досягли.

25.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Альвера" направило на адресу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" лист №230418/1 від 23.04.2018 та звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018, які були отримані адресатом 27.04.2018.

26.04.2018 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" як бенефіціар направило Публічному акціонерному товариству "Банк Альянс" як гаранту через свій банк (АТ "Укрексімбанк") вимогу про сплату коштів за гарантією №01/17060 від 25.04.2018, у якій послалося на настання гарантійного випадку, а саме: на порушення принципалом своїх зобов`язань за договором у частині використання авансового платежу та вимагало сплатити грошову суму в розмірі 4 727 957,64 грн за гарантією. Ця вимога була отримана Банком 27.04.2018.

У відповідь на вимогу бенефіціара про виплату суми гарантії Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" направило бенефіціару лист №21/4-760 від 08.05.2018 з відмовою у задоволенні вимоги бенефіціара про сплату повної суми за гарантією з підстав того, що згідно з наданою принципалом інформацією авансовий платіж був ним використаний на загальну суму 3 622 794,00 грн, сума невикористаного авансу становить 1 105 163,64 грн та бенефіціар не виконав вимог п. 3.11.3. договору та не надав Банку (гаранту) документи, що підтверджують факт надсилання бенефіціаром вимоги до підрядника про повернення авансового платежу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем як гарантом своїх зобов`язань з виплати позивачу грошових коштів за банківською гарантією №364-18 від 18.01.2018.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального та порушили норми процесуального права, не дослідили зібрані у справі докази, зокрема не дослідили умови гарантії, не перевірили доводи позивача про визнання відповідачем справжності та дійсності підпису уповноваженої особи бенефіціара на вимозі, які мають значення для встановлення фактичних обставин справи та для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми банківської гарантії підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004, гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що гарантія - це односторонній правочин, за яким гарант приймає на себе обов`язок сплатити бенефіціару на його вимогу певну грошову суму внаслідок невиконання боржником (принципалом) взятих на себе зобов`язань, забезпечених гарантією. Основна функція гарантії полягає в забезпеченні належного виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 565 ЦК України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Таким чином, при вирішенні спору про стягнення коштів за гарантією мають бути з`ясовані наступні обставини: 1) чи настав гарантійний випадок; 2) чи відповідає пред`явлена кредитором (бенефіціаром) гаранту письмова вимога про сплату грошової суми або додані до неї документи умовам гарантії; 3) чи дотримано строку подання заяви із вимого про сплату гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що гарантія є безвідкличною (умови гарантії не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром) та безумовною (банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов).

Як встановлено судом, 18.01.2018 відповідачем була видана гарантія на авансовий платіж №364-18 в забезпечення виконання зобов`язання ТОВ "Альвера" щодо використання отриманого від позивача авансового платежу у розмірі 4 727 957,64 грн з метою та у строки, визначені умовами договору №09-4/3794-17 від 26.12.2017.

Як передбачено умовами договору підряду, авансові кошти мали бути використані у строк до 19.04.2018; у строк до 24.04.2018 ТОВ "Альвера" повинно було надати замовнику звіт про їх використання.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.03.2019 у справі №922/3187/18, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2019, встановлені обставини невиконання ТОВ "Альвера" своїх обов`язків за договором №09-4/3794-17 від 26.12.2017 щодо використання авансу з метою та у строки, визначені умовами договору, внаслідок чого договір був розірваний та зобов`язання за ним припинені.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт порушення ТОВ "Альвера" своїх зобов`язань, які забезпечені гарантією встановлений та доказування не потребує.

Крім того, відповідно до умов гарантії строк її дії до 30.04.2018, в той час як позивач звернувся до відповідача з письмовою вимого про сплату гарантії 26.04.2018 (банком вимога отримана 27.04.2018).

Тобто, позивачем дотримано вимоги щодо строків звернення із заявою про виплату гарантії.

Статтею 562 ЦК України передбачено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Із зазначеного вбачається, що зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму не залежить від основного договору. Тобто зміна (збільшення / зменшення) основного зобов`язання, його припинення або недійсність, а також заміна боржника в основному зобов`язанні не впливають ні на чинність гарантії, ні на зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму по гарантії. Отже гарантія підпадає під самостійне правове регулювання, яке абсолютно не залежить від впливу основного зобов`язання. Підставою для відмови у задоволення вимог бенефіціара можуть бути виключно обставини, пов`язані з невиконання ним умов самої гарантії (ненадання вказаних у гарантії документів, невідповідність наданих документів змісту гарантії тощо).

Крім того аналіз норм Цивільного кодексу України, що регулюють такий спосіб забезпечення основного зобов`язання як гарантія, свідчить про те, що зобов`язання гаранта не є субсидіарним, що означає те, що бенефіціар має право заявити вимогу до гаранта безпосередньо після порушення боржником основного зобов`язання. При цьому гарант позбавлений права висувати проти вимоги бенефіціара заперечення про те, що бенефіціар попередньо не звертався за виконанням до принципала.

Відповідно до ст. 564 ЦК України, після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.04.2018 позивач як бенефіціар направив Публічному акціонерному товариству "Банк Альянс" як гаранту через свій банк (АТ "Укрексімбанк") вимогу про сплату коштів за гарантією №01/17060 від 25.04.2018, у якій послався на настання гарантійного випадку, а саме: на порушення принципалом своїх зобов`язань за договором у частині використання авансового платежу, та вимагало сплатити грошову суму в розмірі 4 727 957,64 грн за гарантією.

У відповідь на вимогу бенефіціара про виплату суми гарантії Публічне акціонерне товариство "Банк Альянс" направило бенефіціару лист №21/4-760 від 08.05.2018 з відмовою у задоволенні вимоги бенефіціара про сплату повної суми за гарантією з наступних підстав: 1) вимоги про сплату повної суми гарантії за договором є необґрунтованою та безпідставною, оскільки принципалом надано звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018 на суму 3 622 794,00 грн; 2) підрядником не надано банку документів, що підтверджують факт надсилання беніфіціаром вимоги до підрядника про повернення авансового платежу.

Як вбачається із тексту спірної гарантії, сума гарантії може зменшуватися пропорційно вартості виконаної роботи / поставленого обладнання (згідно з підписаними бенефіціаром актами про приймання належно виконаної роботи / поставленого обладнання), а також на суму здійснених гарантом виплат у задоволення вимоги бенефіціара за цією гарантією.

Відповідач відмовляючи у виплаті гарантії вказав, що у відповідь на повідомлення банку про отримання вимоги принципалом надані пояснення та копії документів, зокрема звіт про використання авансового платежу станом на 23.04.2018, із якого вбачається, що станом на 23.04.2018 принципалом використано аванс на загальну суму 3 622 794,00 грн; невикористана частина авансу становить 1 105 163,64 грн.

Суд дослідивши наявні у матеріалах справи документи дійшов висновку, що відмова у виплаті гарантії із наведеної підстави є безпідставною, з огляду на наступне.

Правовою підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара, а зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають із будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром.

Як вбачається із матеріалів справи, останнім днем подання замовнику (позивачу) звіту про використання авансових котів був 24.04.2018. Разом з тим, звіт про використання коштів був направлений на адресу позивача лише 25.04.2018, тобто з порушенням строків. Більш того, із зазначеного звіту вбачається використання авансових коштів лише частково.

Доказів на підтвердження часткового виконання зобов`язань за договором підряду та підписання відповідних актів про приймання належно виконаної роботи, на момент звернення позивача із вимого про сплату гарантії, матеріали справи не містять. Звіт про використання авансових коштів, відповідно до умов гарантії від 18.01.2018, не є належним доказом виконання ТОВ "Альвера" своїх зобов`язань.

Доказів здійснення гарантом виплат у задоволення вимог бенефіціара за гарантією матеріали справи не містять.

Таким чином, доказів на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру гарантійної виплати матеріали справи не містять, а тому зазначені заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо посилання банку на ненадання доказів звернення замовника до підрядника із вимого про повернення авансового платежу, суд зазначає наступне.

Як передбачено умовами гарантії від 18.01.2018, Банк безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов приймає на себе зобов`язання заплатити бенефіціару протягом 3 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією Гарантією, грошову суму у випадку порушення принципалом зобов`язань за договором щодо використання авансового платежу. Письмова вимога бенефіціара надсилається через Банк бенефіціара та має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтревджена банком бенефіціара.

Відповідач відмовляючи у виплаті гарантії посилався на невиконання позивачем п. 3.11.3 договору.

Як зазначалося раніше, відповідно до ст. 562 ЦК України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Таким чином, гарантія підпадає під самостійне правове регулювання та не залежить від впливу основного зобов`язання.

За змістом ст. 546 ЦК України, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору.

З огляду на зазначене, суд вважає неправомірною відмову відповідача від виплати банківської гарантії з підстав недотримання бенефіціаром умов основного договору, оскільки правовідносини з приводу забезпечення виконання зобов`язань гарантією є окремим видом зобов`язання, яке регулюється спеціальними нормами законодавства, а положення основного договору не мають відношення до банку, оскільки останній не є стороною договору та основним договором не врегульований порядок звернення до гаранта про виплату гарантії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова банку у виплаті гарантії з наведених вище підстав суперечить вимогам законодавства та є безпідставною.

Щодо обставин відповідності вимоги позивача про сплату гарантії умовам гарантії щодо підтвердження справжності та дійсності підпису бенефіціара на вимозі.

Частиною 1 статті 565 ЦК України встановлено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Пунктами 22, 23 розділу 11 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах передбачено, що Банк-гарант зобов`язаний перевірити відповідність інформації, зазначеної в заяві про надання гарантії, інформації, зазначеній у документі, на підставі якого виникають базові відносини та банк-гарант розглядає подані документи, рівень забезпечення гарантії та приймає рішення про надання гарантії або про відмову в її наданні в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку-гаранта.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.04.2018 ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернувся до ПАТ "Банк Альянс" стосовно банківської гарантії на авансовий платіж №364-18 від 18.01.2018 в сумі 4 727 957,64 грн строком дії до 30.04.2018, що була надана останнім на користь ДП "НЕК "Укренерго" та передано оригінал вимоги бенефіціара від 25.04.2018. Зазначеним листом банк підтвердив, що вимога підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара, та скріплена печаткою бенефіціара; підтвердив справжність підпису фінансового директора на вимозі та зазначив, що наявний на вимозі підпис є дійсним та має юридичну силу та законне відношення до бенефіціара.

Однак, відмовляючи у виплаті банківської гарантії, банк не зазначав про підписання вимоги неуповноваженою особою бенефіціара та про непідтвердження банком бенефіціара справжності та дійсності підпису уповноваженої особи.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та на що звертав увагу Верховний Суд, відповідач ні листом №21/4-760 від 08.05.2018, ні у відзиві на позовну заяву від 10.04.2019 відповідач не ставить під сумнів дійсність підпису на вимозі. Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відмова у виплаті гарантії мотивована порушенням позивачем порядку, передбаченого договором, щодо повернення авансового платежу (не надано докази факту звернення до ТОВ "Альвера") та недоведеністю факту настання гарантійного випадку.

Лише у доповненні до відзиву від 15.04.2019, відповідач ставить під сумнів дійсність підпису та надає до матеріалів справи копії адвокатських запитів про надання інформації, яка стосується повноважень підписанта, які датовані 12.04.2019.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо дійсності / недійсності підпису на вимозі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені обставини не були підставою для відмови у виплаті гарантії.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується настання гарантійного випадку, дотримання позивачем процедури звернення із вимогою про виплату гарантії та безпідставність відмови відповідача у виплаті спірної суми гарантії.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності з урахуванням постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у даній справі, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення суми банківської гарантії підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Банк Альянс" про стягнення 4 727 957,64 грн основного боргу - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 50, код ЄДРПОУ - 14360506) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, код ЄДРПОУ - 00100227) 4 727 957 (чотири мільйони сімсот двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 64 коп. - суми основного боргу, 70 919 (сімдесят тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 36 коп. - витрат по сплаті судового збору, 106 375 (сто шість тисяч триста сімдесят п`ять) грн 60 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 141 834 (сто сорок одна тисяча вісімсот тридцять чотири) грн 14 коп. - витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.07.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна