ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Справа №914/2523/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Колінко Віктора Любомировича б/н від 08.03.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.02.2021, суддя Іванчук С.В., м. Львів, повний текст рішення складено 18.02.2021

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новеліс», Львівська область м. Дрогобич

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача фізичної особи-підприємця Лазюк Сергія Вікторовича, м. Львів

до відповідача Колінко Віктора Любомировича , Львівська область м. Стебник

про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року в Господарський суд Львівської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Новеліс» (далі по тексту - ТОВ «Новеліс») з позовом до Колінко Віктора Любомировича (далі по тексту - Колінко В.Л. ) про стягнення заборгованості в розмірі 58 428,05 грн., з яких 53 289,59 грн. основного боргу, а також нарахованих з цієї суми 3% річних у розмірі 2 461,70 грн. та інфляційні втрат у розмірі 2 676,76 грн. за прострочення грошового зобов`язання з 11.09.2018 по 22.09.2020.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором суборенди приміщення №40 від 11.09.2018 в частині оплати орендної плати у сумі 53 289,59 грн. за період з 11.09.2018 по 11.04.2019, право на стягнення за яким у позивача виникло за договором від №10 від 27.12.2019 про заміну кредитора у зобов`язаннях (уступки прав вимоги). Також позивач просить стягнути інфляційні втрати в розмірі 2 676,76 грн. за період з вересня 2018 по серпень 2020 та 3% річних в розмірі 2 461,70 грн. за період з 11.09.2018 по 22.09.2020.

Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 11, 525, 530, 549, 612, 625, 759, 762 Цивільного кодексу України та ст. ст. 193, 222, 229-231 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.02.2021 у справі №914/2523/20 вищезазначений позов задоволено частково. Стягнуто з Колінко В.Л. на користь ТОВ «Новеліс» 53 289,59 грн. - основного боргу, 2 459,25 грн. - 3% річних, 2 676,76 грн. - інфляційних втрат та 2 101,91 грн. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач, в порушення взятого на себе обов`язку за договором № 40 від 11.09.2018 про суборенду приміщення, з 11.09.2018 по 11.04.2019 не сплачував орендної плати, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність прострочення ним виконання грошових зобов`язань. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом першої інстанції первірив правильність здійснених позивачем нарахувань за наслідками чого встановив, що стягненню підлягає 3% річних у розмірі 2 459,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 676,76 грн.

Судом відмовлено у задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2,45 грн., оскільки встановлено, що нарахування в цій частині позивач здійснив неправильно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)висновок суду першої інстанції про те, що сторони уклали договір №40 від 11.09.2018 про суборенду приміщення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки Колінко В.Л. не підписував цього договору, а тому такий є неукладеним та не породжує для відповідача обов`язку зі сплати орендних платежів;

2)відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи місцевий господарський суд не врахував, що у матеріалах справи достатньо документів з вільними зразками підписів для проведення почеркознавчої експертизи;

3)суд першої інстанції встановив факт сплати відповідачем орендної плати на підставі неналежних доказів, які не ідентифікують, що такі грошові перекази здійснювались саме Колінком В.Л. , що має значення для справи.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 01.07.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Новеліс" (надалі - наймодавець) та фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - наймач) укладено договір найму (оренди) приміщень, відповідно до умов якого наймодавець передає наймачу у користування за плату на певний строк, а наймач приймає у строкове платне володіння і користування (оренду) майно - приміщення, що належить наймодавцю на праві власності та є частиною цілісного майнового комплексу за адресою: місто Дрогобич, вул.Гайдамацька, 1 , перелік яких встановлено в додатку №1, що є невід`ємною частиною договору.

Додатком №1 від 01.07.2018 сторонами визначено перелік приміщень, що передаються наймодавцем в найм умов договору, а саме: будівля оцтового цеху (Ш-1), площею 1075,7 кв.м.; Частина Будівлі сокового цеху (Щ-1), площею 453,0 кв.м.; Будівля механічної майстерні (Б-1), площею 536,9 кв.м.; Частина будівлі складу готової продукції (Г-1), площею 1283,1 кв.м.; Будівля лабораторно-побутового корпусу, площею 1334 кв.м.; Адміністративно-виробниче приміщення (2-Й), площею 194,6 кв.м.; Будівля головного корпусу (А-1), площею 3442,5 кв.м.; Будівля котельні (О-1), площею 297,5 кв.м.; Будівля овочесховища (И-1), площею 295,1 кв.м.; Споруда піднавісу для бондарної тари (Л-1), пл. 588,8 кв.м.

Згідно із п. 2.1. договору від 01.07.2018 термін найму (оренди) за договором найму (оренди) починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі приміщень та закінчується 31 грудня 2020 року. Термін найму (оренди) вважається таким, що продовжений на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення погодженого строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд.

Відповідно до п.5.1.7. договору наймач має право без згоди наймодавця передавати приміщення або їх частину в суборенду третім особам.

Судами встановлено, що 01.04.2018, на виконання договору найму (оренди) приміщень, між товариством з обмеженою відповідальністю "Новеліс" (надалі -наймодавець) та фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - наймач) складено акт прийому-передачі приміщень.

11.09.2018 між фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - орендар) та фізичною особою-підприємцем Колінком Віктором Любомировичем (надалі - суборендар) укладено договір суборенди приміщення за №40, відповідно до умов якого орендар передає суборендарю у користування за плату на певний строк, а суборендар приймає у строкове платне володіння і користування (суборенду) майно - приміщення, що є частиною цілісного майнового комплексу за адресою: місто Дрогобич, вул.Гайдамацька, 1 , а саме: частина Будівлі головного корпусу (А-1) загальною площею 329,0 кв.м. (частина приміщення позначеного на плані №21 площею 274,4 кв.м. та приміщення №36 площею 54,6 кв.м.). Мета суборенди: майно передається у суборенду з метою розташування в ньому торгового приміщення.

Згідно з п. 2.1. договору суборенди приміщення за №40 термін суборенди за цим договором починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень та закінчується 31 грудня 2020 року. Термін суборенди вважається таким, що продовжений на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення погодженого строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд, але в будь-якому разі термін суборенди не може перевищувати термін оренди, встановлений основним договором, укладеним між власником приміщення та орендарем.

За умовами п.п. 3.2., 3.5., 3.6 договору суборенди приміщення за №40 щомісячна орендна плата за користування приміщенням протягом перших двох років встановлюється у сумі 9904,00 грн. без ПДВ. Сторони домовились про сплату авансу по орендній платі в сумі 20 000 гривень без ПДВ протягом 15 днів з моменту підписання цього договору. Аванс може бути сплачений до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та враховується по 5000 гривень без ПДВ щомісяця за перші чотири місяці оренди. Таким чином суборендар, окрім сплаченого авансу, зобов`язується сплачувати протягом перших чотирьох місяців оренди 4904,00 грн. без ПДВ. У випадку користування приміщеннями неповний місяць, орендна плата розраховується пропорційно до кількості календарних днів у місяці. орендна плата сплачується не пізніше 10 числа поточного місяця (за який здійснюється орендна плата) шляхом перерахування на поточний рахунок орендаря. Відсутність рахунку на оплату не звільняє суборендаря від обов`язку сплати орендної плати у строк, встановлений договором. До складу орендної плати за даним договором не входить плата за комунальні послуги (послуги з постачання електроенергії, газопостачання, водопостачання, водовідведення, каналізації, вивозу побутових відходів та обслуговування прибудинкової території), а також поточні експлуатаційні витрати (обслуговування внутрішніх мереж, комунікацій і механізмів, прибирання території та санвузлів, тощо).

Відповідно до п. 4.1. договору суборенди приміщення за №40 поточний та капітальний ремонт (перепланування) приміщення здійснюється суборендарем за попередньою письмовою згодою орендаря. Порядок, строки, обсяг і об`єм ремонту додатково погоджується сторонами. Зміни приміщення, які здійснює суборендар за свій рахунок, узгоджуються сторонами. Протягом шести місяців з дати початку суборендар зобов`язується здійснити ремонт приміщення та привести його у належний стан: належним чином поштукатурені стіни, встановлені вікна та двері, поштукатурений фасад приміщення №36.

За умовами п.5.2.2. договору суборенди приміщення за №40 суборендар зобов`язаний сплачувати орендарю орендну плату відповідно до умов даного договору.

Пунктом 7.5. договору суборенди приміщення за №40 передбачено, що у випадку звільнення суборендарем приміщення без письмового повідомлення орендаря, а також без укладання акту прийому-передачі приміщення, суборендар несе передбачену законом відповідальність за нанесені внаслідок цього збитки у повному розмірі. При цьому суборендар не звільняється від оплати орендних платежів до передачі орендарю приміщення по акту, але не більш ніж до дня закінчення терміну суборенди.

Згідно з п. 9.7. договору суборенди приміщення за №40 сторони мають право достроково припинити дію договору в порядку, визначеному п.п. 5.1.6 та 6.1.3 договору. Також цей договір припиняється у випадку припинення основного договору, укладеного між власником приміщення та орендарем.

Судом встановлено, що 11.09.2018, на виконання договору суборенди приміщення за №40, між фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - орендар) та фізичною особою-підприємцем Колінко Віктором Любомировичем (надалі - суборендар) складено акт прийому-передачі частини нежитлового приміщення.

Посилання апелянта на те, що договір суборенди приміщення за №40 від 11.09.2018 не укладено, оскільки такий не підписувався відповідачем, а також на виконання договору суборенди приміщення за №40 не підписувався акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення спростовуються наступним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Презумпція може бути спростована у двох випадках: якщо правочини за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються недійсними законом з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що апелянтом доказів в підтвердження своїх заперечень щодо дефекту спірного договору та акта приймання-передачі не представлено, доказів визнання спірного договору недійсним не надано, з моменту отримання повідомлення від 27.12.2019 про заміну кредитора у зобов`язанні жодних заперечень позивачу та третій особі не скеровано, доказів пред`явлення позову, щодо визнання недійсним спірного договору суду не надано. Відтак, договір є правомірним та породжує цивільні права й обов`язки.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи спростовуються тим, що в силу вимог ст.ст. 99, 182 ГПК України питання про призначення судової експертизи вирішується на стадії підготовчого засідання. Разом з тим, в силу вимог ст.ст. 118, 119 ГПК України при поданні клопотання про призначення експертизи відповідачем не обгрунтовано поважності причин та не подано належних доказів неможливості заявлення клопотання про призначення експертизи до закриття підготовчого провадження у справі та не заявлено клопотання про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки таке клопотання заявлене на стадії розгляду справи по суті після закриття підготовчого провадження, а відповідачем не подано обґрунтувань та належних доказів щодо поважності причин пропуску встановленого строку для заявлення даного клопотання.

30.04.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Новеліс" (надалі - наймодавець) та фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - наймач) укладено додатковий договір до договору найму (оренди) приміщень від 01.07.2018, відповідно до умов якого, сторони домовились достроково припинити дію договору та виклали п. 2.1 договору у наступній редакції: « 2.1. Термін найму (оренди) за договором найму (оренди) починається з дати підписання сторонами акту приймання - передачі приміщення та закінчується 30 квітня 2019 року».

Відтак, 30.04.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Новеліс" (надалі - наймодавець) та фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - наймач) складено акт прийому-передачі (повернення) про повернення приміщень за договором найму (оренди) приміщень від 01.07.2018.

27.12.2019 між фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем (надалі - первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Новеліс» (надалі - новий кредитор) укладено договір №10 про заміну кредитора у зобов`язаннях (уступку права вимоги), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права кредитора (права вимоги) за договором суборенди приміщення №40 укладеним між фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем та фізичною особою-підприємцем Колінком Віктором Любомировичем 11 вересня 2018 року (далі - основний договір) на суму 53 292,90 грн.

За цим Договором фізична особа-підприємець Колінко Віктор Любомирович іменується надалі боржником. Внаслідок передачі права вимоги, новий кредитор заміняє первісного кредитора за основним договором та набуває всіх прав кредитора за основним договором, в тому числі право вимоги боргу в сумі 53 292,90 грн. та штрафних санкцій. Умови, терміни та порядок виконання зобов`язань боржника встановлюються основним договором. Права кредитора за основним договором переходять від первісного кредитора до нового кредитора у момент підписання цього договору. З моменту підписання сторонами цього договору ТОВ «Новеліс» набуває права вимоги до боржника за договором суборенди приміщення №40 укладеним між фізичною особою-підприємцем Лазюком Сергієм Вікторовичем та фізичною особою-підприємцем Колінком Віктором Любомировичем 11 вересня 2018 року на суму 53 292,90 гривень.

Відповідно до п.п. 4, 5, 7 договору №10 про заміну кредитора у зобов`язаннях (уступку права вимоги) під час підписання цього договору новому кредитору передано документи, на яких грунтуються права вимоги. Під час підписання цього договору сторони також підписують спільне повідомлення боржнику про зміну кредитора в зобов`язаннях, яке новий кредитор надсилає боржнику. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору №10 про заміну кредитора у зобов`язаннях (уступку права вимоги), 03.01.2020 ТОВ «Новеліс» надіслано відповідачу повідомлення від 27.12.2019 (фіскальний чек за №648 від 03.01.2020 та опис вкладення у цінний лист), в якому ТОВ «Новеліс» повідомлено відповідача про те, що згідно умов договору №10 про заміну кредитора у зобов`язаннях (уступку прав вимоги) від 27.12.2019 замінено кредитора у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору №40 від 11.09.2018 укладеного з ФОП Лазюком Сергієм Вікторовичем на загальну суму основної заборгованості 53 292,90 грн.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що укладений між сторонами договір за правовою природою є договором відступлення права вимоги.

Судами встановлено, що відповідно до умов укладеного договору суборенди, 25.09.2018 на рахунок фізичної особи-підприємця Лазюка Сергія Вікторовича сплачено кошти в сумі 10 000,00 грн. та 26.09.2018 ще 10 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №@2PL622385 від 25.09.2018 на суму 10 000,00 грн., №@2PL6236216 від 26.09.2018 на суму 10 000,00 грн. та виписками АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ФОП Лазюк С.В. за період 25.09.2018 на суму 10 000,00 грн., за період 26.09.2018 на суму 10 000,00 грн. із призначенням платежу «авансовий платіж за оренду приміщення, Колінко Віктор Любомирович », які враховано позивачем.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що схвалення правочину може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та часткової або повної оплати за спірними договорами).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/1163/17, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Тому, апеляційний господарський суд відхиляє також доводи скаржника про те, що відповідач не здійснював оплат за користування приміщенням, а долучені квитанції до позовної заяви не ідентиікують оплату коштів саме Колінком Віктором Любомировичем , оскільки ці доводи спростовуються наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами №@2PL622385 від 25.09.2018 на суму 10 000,00грн., №@2PL6236216 від 26.09.2018 на суму 10 000,00грн. та виписками АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ФОП Лазюк С.В. за період 25.09.2018 на суму 10 000,00грн., за період 26.09.2018 на суму 10 000,00грн. із призначенням платежу «авансовий платіж за оренду приміщення, Колінко Віктор Любомирович », які враховано позивачем.

Крім цього, суд звертає у вагу на довідку АТ КБ "Приватбанк" за №20.1.0.0.0/7-201211/9454 від 04.01.2021, яка містить інформацію щодо рахунків фізичної особи, однак, учасником господарських відносин виступав Колінко Віктор Любомирович як фізична особа-підприємець. Доказів щодо наявності відкритих рахунків у фізичної особи-підприємця Колінко В.Л. суду не представлено, та вказана довідка такої інформації не містить. Відтак, відповідачем не спростовано належності доказів, які підтверджують часткову оплату.

Судами встановлено, що заборгованість відповідача з орендної плати станом на 22.09.2020, по договору суборенди №40 від 11.09.2018 за період з 11.09.2018 по 22.04.2019 враховуючи часткові оплати становить 53 289,59грн., що підтверджується розрахунком позивача.

При цьому, ФОП Лазюк Сергій Вікторович звертався до відповідача із вимогою №297 від 04.10.2019 в якій просив оплатити заборгованість з орендної плати за договором суборенди №40 від 11.09.2018, що підтверджується фіскальним чеком №190 від 07.10.2019 та описом вкладення у цінний лист. Відповіді та належного реагування на зазначену вимогу зі сторони відповідача не було.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 53 289,59грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Щодо стягнення трьох процентів річних, то сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивачем за період з 11.09.2018 по 22.09.2020 на суму боргу 53 289,59 грн. нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 2 461,70 грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру 3% річних у відповідності до вимог законодавства та з врахуванням задовлення позову на суму основної заборгованості у розмірі 53 289,59 грн., погодився з висновками суду першої інстанції в частині обґрунтованості стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 461,70 грн. за період прострочення грошового зобов`язання з 11.09.2018 по 22.09.2020 на суму боргу 53 289,59 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення інфляційних нарахувань в розмірі 2 676,76 грн., які нараховані за період з вересня 2018 року по серпень 2020 року на суму боргу 53 289,59 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене, аргументи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростувано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга Колінко Віктора Любомировича б/н від 08.03.2021 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 16.02.2021 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Колінко Віктора Любомировича б/н від 08.03.2021 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 16.02.2021 у справі №914/2523/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.