ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 липня 2021 року Справа № 903/533/21

Суддя господарського суду Волинської області Гарбар І.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" від 09.07.2021 про забезпечення позову (до подачі позовної заяви) по справі №903/533/21,

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом.

09.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" звернулось до господарського суду з заявою про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» , в якій просять вжити заходів забезпечення позову шляхом арешту на майно Відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» (), а саме:

1. нежитлове приміщення площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

2. нежитлове приміщення площею 645,50 кв. м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Заяву обґрунтовує тим, що у рішенні господарського суду від 01.10.2018 у справі №903/439/18 та рішенні від 10.01.2019 у справі №903/294/18, які набрали законної сили констатовано і встановлено , що відповідач вже вчиняв фіктивні правочини із продажу свого нерухомого майна по вул.Сагайдачній,6, та Електроапаратній,3, м.Луцьк з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення боргу в користь ТОВ «Освіта-плюс». Внаслідок такого продажу іншого ліквідного майна, на яке можна звернути стягнення у Відповідача не залишилось.

Заявник вказує, що позивач у справі є директором ТОВ «Освіта-плюс», і усвідомлений в повному обсязі щодо можливостей Відповідача у справі, зокрема рішенням господарського суду Волинської області від 16.11.2015 у справі №903/914/15 за позовом ТОВ «Освіта Плюс» до ТОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету» про стягнення 1799045,42 грн. було стягнуто з ТОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету» на користь ТОВ «Освіта Плюс» 968326,00 грн., 19 366,52 грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 987 692,52 грн.

Звертає увагу суду, що стан заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету» (надалі - Боржник) у виконавчих провадженнях:

1) ВП №50739235 відкрите 08.04.2016 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми боргу 968326,00 грн. боргу та 19366,52 грн. судового збору.

2) ВП №58981414 відкрите 24.04.2019 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми всього 441657,47 грн. боргу.

3) ВП №63188713 відкрите 02.10.2020 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми боргу 273114,83 грн. боргу.

4) ВП №58971321 відкрите 24.04.2019 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми боргу 881,00 грн., 7500,00 грн. та 440,50 грн.

5) ВП №59041820 відкрите 08.05.2019 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми боргу 4000,00 грн.

6) ВП №59042047 відкрите 08.05.2019 року про стягнення з Боржника в користь Позивача суми боргу 8381,00 грн.

Доводить, що на стадії касаційного оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2021 року по справі №922/1742/18, Відповідач відкрив новий рахунок у банку АТ «РВС Банк» та розмістив на вказаному рахунку необхідні кошти для погашення заборгованості.

Вважає, що вказані об`єкти нерухомості до 18.05.2021 знаходились в обтяженні іпотекою, проте згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2020, яке залишено в силі постановою Волинського апеляційного суду від 18.05.2021 у справі 161/7532/20, були звільнені від обтяження, шляхом визнання договорів іпотеки недійсними.

Отже, вказані об`єкти після сплати заборгованості по вказаних вище виконавчих провадженнях будуть вивільнені з під будь-яких арештів та обтяжень, що відкриє Відповідачу шлях для повторення дій 2016 року - виведення ліквідного майна із своєї власності з метою невиконання рішення суду у даній справі.

В правове обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. ст. 136-139 ГПК України.

Правові норми, застосовані судом до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема заборонити відповідачу та іншим особами вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що забезпечення позову, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення) в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Заходи забезпечення спрямовані на реальне виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Правова позиція суду стосовно обставин справи і доводів заявника.

Як встановлено судом, предметом позову буде витребування у Відповідача об`єктів незавершеного будівництва, а саме:

- добудови 3-го та 4-го (мансардного) поверхів площею 1750,8 кв.м які добудовані на нежитловому приміщенні площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул.Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- надбудову IV поверху, пл. 212,5 кв.м яка добудована на нежитловому приміщенні площею 645,50 кв.м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В даному випадку враховуючи ту обставину, що предметом спору у даній справі є витребування майна, тобто спір є майновим, судом враховано ту обставину, що у 2016 року боржник вчинив ряд фіктивних правочинів пов`язаних із відчуженням власного нерухомого майна з метою невиконання рішення суду.

Позивач просить накладати арешт не на все майно Відповідача, а лише на чітко визначене. Враховуючи, що вибуття вказаного нерухомого майна із власності Відповідача ускладнить можливість повернення такого майна, зокрема його надбудов та ускладнить повний та об`єктивний розгляд справи, а тому арешт лише частини майна не може трактуватись як спосіб блокування діяльності Відповідача та не завдасть останньому ніякої шкоди в здійснення господарської діяльності Відповідача.

Разом із тим, заявникr зауважує, що на той факт, що постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2012 у справі №6/51-75 встановлено «Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що реконструкцію нежитлового приміщення, що знаходиться в місті Луцьку по вулиці Гетьмана Сагайдачного, 6, виконано без виготовлення проектної документації на будівництво та отримання відповідних дозволів та відсутність доказів вирішення компетентним органом за зверненням позивача питання про надання земельній ділянці, розташованій під реконструйованим об`єктом, такого цільового призначення, дійшов вірного висновку, що підстави для визнання за позивачем права власності на вказане нежитлове приміщення відсутні, а тому правомірно відмовив в задоволенні позову. Також колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що позивачем, всупереч вимогам cm. 392 ЦК України, не надано доказів щодо порушення або невизнання відповідачем його права на спірне майно, не зазначено, чим саме створено неможливість реалізації позивачем свого права у встановленому законом порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правомірно відмовив в задоволенні позову з мотивів, викладених в постанові.»

Разом із тим, заявник наголошує на той факт, що постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2012 у справі №6/71-75 встановлено: «Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано cm. 331 ЦК України, яка визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове (новостворене) майно, яке створене з додержанням вимог закону та інших правових актів, однак не регулює правовий режим самочинного будівництва.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що реконструкцію нежитлового приміщення, що знаходиться в місті Луцьку по вулиці Електроапаратиій, 3, виконано без виготовлення проектної документації на будівництво та отримання відповідних дозволів та відсутність доказів вирішення компетентним органом за зверненням позивача питання про надання земельній ділянці, розташованій під реконструйованим об`єктом, такого цільового призначення, дійшов вірного висновку, що підстави для визнання за позивачем права власності на вказане нежитлове приміщення відсутні, а тому правомірно відмовив в задоволенні позову.

Також, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду, що позивачем, всупереч вимогам cm. 392 ЦК України, не надано доказів щодо порушення або невизнання відповідачем його права на спірне майно, не зазначено, чим і саме створено неможливість реалізації позивачем свого права у встановленому законом порядку.»

Таким чином, Вищий господарський суд України погодився із тим фактом, що Позивач - ТзОВ «Освіта-плюс» не позбавлено права на реєстрацію права власності на збудоване майно у встановленому порядку.

Подаючи заяву про забезпечення позову ТОВ «Освіта-плюс» стверджує, що товариство є власником здійснених надбудов та не позбавлено права на реєстрацію права власності на збудоване майно у встановленому порядку, а вибуття майна із власності боржника позбавить можливості на реєстрацію права власності на здійснені добудови у встановленому законом порядку.

В даному аспекті судом прийнято до уваги й той факт, що здійснені заявником надбудови є нерозривно пов`язаними об`єктами з нежитловими приміщеннями площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6, та площею 645,50 кв.м., за адресою Волинська область, м. Луцьк, вул. Електроапаратна, будинок 3.

Достатньо обґрунтоване припущення заявника підтверджене рішеннями судів, які набрали законної сили і якими встановлено несумлінну поведінку боржника.

Суд зазначає, що заявником до заяви про забезпечення позову подано докази на підтвердження можливості проведення дій, спрямованих на відчуження нежитлових приміщені, які є предметом у майбутньому спорі і виконання рішення може бути утруднене якщо суд знайде підстави для задоволення позову.

Відтак, у випадку невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову, можуть утруднити та/або взагалі унеможливити захист і поновлення у межах цього судового провадження прав позивача, який буде вимушений ініціювати нові судові процеси для відновлення своїх прав (постанова ВС/КГС у справі № 910/11857/20 від 17.12.2020).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду.

Суд приходить до висновку, що заявником доведено необхідність застосування заходів забезпечення позову з метою усунення можливих негативних правових наслідків до вирішення спору судом.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що вона містить обґрунтовані мотиви та посилання на відповідні докази, на підставі яких, суд дійшов висновку щодо доцільності невідкладного застосування зазначених заходів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 136, 137, 140, 234, 235, 255, 256 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта - Плюс" від 09.07.2021 про забезпечення позову задовольнити.

2. Накласти арешт на:

- нежитлове приміщення площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- нежитлове приміщення площею 645,50 кв. м., за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Електроапаратна, будинок 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

3. Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання, тобто з 12 липня 2021 року.

4. Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

5. Строк пред`явленням ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить три роки, тобто - до 13.07.2024.

6. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" (м. Луцьк, вул. Кравчука, 2/9, ).

7. Боржниками за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" (м.Харків, вул. 17-го Партз`їзду, 38А, ).

Ухвала про забезпечення позову підлягає оскарженню в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд в строки визначені ст. 256 ГПК України.

Оскарження ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Ухвала суду підписана 12.07.2021.

Суддя І. О. Гарбар