ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1215/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Меліоратор про стягнення 19012,37грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (далі НАК Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Меліоратор (далі ПрАТ Меліоратор) про стягнення 19 012,37грн, що складається з: 10 903,75грн основний борг за природний газ, поставлений у лютому-березні 2019 року; 913,07грн 3% річних, які нараховані за період з 27.12.2018 по 28.02.2021; 990,83грн - втрати від інфляції за період з 01.04.2019 по 28.02.2021; 3630,70грн пеня за період з 27.12.2018 по 25.10.2020; 2574,02грн збитки.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №2696/18-ТЕ-17 від 11.10.2018 в частині оплати природного газу, переданого у листопаді 2018 року березні 2019 року у встановлений договором строк, а також заподіяння збитків внаслідок перевищення фактичного обсягу споживання природного газу, замовленого на березень 2019 року (а.с.1-9).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2021 відкрито провадження у справі за поданим позовом, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті (а.с.82-83).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 11.05.2021, а відповідачем 12.05.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№621, 543 (а.с.85, 86).

Відповідач правом на подання відзиву на позов у строк, встановлений ч. 1 ст. 252 ГПК України, не скористався; з клопотанням про поновлення відповідного строку, встановленого законом, не звертався.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" (назва якого у подальшому змінена на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", постачальник) та ПрАТ Меліоратор (споживач) укладено договір постачання природного газу №2696/18-КП-17 (а.с.18-27, далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач - прийняти та оплатити його на умовах вказаного договору.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору природний газ, що поставляється за вказаним договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно п. 2.1 вказаного договору постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтованим обсягом 0,5 тис. куб.м.

Договором визначено, що допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п.2.1 цього договору; узгодження обсягів газу, що передаються за договором у відповідному періоді, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 2 договору, при цьому, споживач не позбавляється права на корегування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених у п.2.1 договору, шляхом підписання додаткової угоди (п.2.3 договору).

Як визначено п.2.4 договору, допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +-5% від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін.

Ціна за 1000куб.м природного газу з ПДВ визначена сторонами п.5.2 договору на дату його укладення у розмірі 9488,64грн з ПДВ. Поряд з цим. п.5.1 договору визначено, що у разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за договором з дати набрання чинності відповідних змін.

В силу п. 5.4 договору загальна вартість природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу за договором.

Згідно п.4.1 договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Сторонами у п. 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині постачання газу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно), а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Додатковими угодами №№1, 2, 3 від 26.10.2018, 31.10.2018. 05.11.2018 відповідно сторони змінювали умови договору, зокрема, в частині порядку та умов передачі природного газу, строку дії відповідного договору (а.с.28-31).

Додатковою угодою №4 від 26.11.2018 сторонами викладено розділ 1-12 такого договору у новій редакції (а.с.32-40). Відповідно до нової редакції договору сторони домовились, що: обсяг природного газу, який постачається у період з 01.10.2018 по 30.04.2019 за відповідним договором складає 7,0 куб.м (п.2.1); право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п.3.1); приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.8); якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу за відповідний період (зазначений у п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7 договору (п.3.13.2); якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу за формулою: В= (Vф-Vn)-Ц-К, з розшифровкою такої формули визначення збитків (п.3.13.2); ціна природного газу з ПДВ визначена у розмірі 7482,61грн (п.4.2); строк остаточного розрахунку не змінений до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.5.1); строк дії договору в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як визначено п.11.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018), пп.2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2 абз 2 підп.3.9.2 п.3,9, 3.13, п 5.7, абзац п`ятий підп.5 п.6.2, п.8, п.6.2, підп.4 п.6.3, абзац третій підп.2 п.6.4 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в п.12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Докази направлення повідомлення від 21.02.2019 №26-1472/1.17-19 щодо застосування відповідних пунктів договору з 01.03.2019 (а.с.42), яке долучено позивачем до матеріалів справи (а.с.41), не надано.

20.03.2019 сторонами укладено додаткову угоду №5 (а.с.42), якою погоджено, що пп.2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2 абз2 підп.3.9.2 п.3,9, 3.13, п 5.7, абзац п`ятий підп.5 п.6.2, п.8, п.6.2, підп.4 п.6.3, абзац третій підп.2 п.6.4 договору застосовуються з 01.03.2019.

Також додатковою угодою №6 від 20.03.2019 (а.с.43) сторонами визначено, що: природний газ в рамках вищевказаного договору постачається в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно); замовлений споживачем обсяг складає 5,517 тис.куб.м (листопад 2018 року 1,187 тис.куб.м, грудень 2018 року 1,237тис.куб.м, січень 2019 року 1,121тис.куб.м, лютий 2019 року 1,472тис.куб.м, березень 2019 року 0.5 тис. куб.м).

Додатковою угодою №7 від 29.03.2019 (а.с.44) змінено у договорі назву позивача.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач у період з листопада 2018 року по березень 2019 року поставив, а відповідач - прийняв природний газ на загальну суму 46 429,62грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.45-49).

Відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ на суму 35 525,87грн, що підтверджується даними з бухгалтерського обліку позивача (а.с.51), а також долученими до матеріалів справи виписками з рахунку позивача (а.с.63-75).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджував про наявність у відповідача боргу за поставлений за таким договором природний газ у загальному розмірі 10 903,75грн.

Крім того, 23.05.2019 позивач звернувся до відповідача з актом-претензією на суму 2 574,02грн (а.с.54-55), у якій вимагав сплатити збитки, нараховані за результатами перевищення замовленого обсягу споживання у березні 2019 року - обсяг за березень 2019 року додатковою угодою №6 визначено у розмірі 0,5тис.куб.м, а фактично спожито 1,188тис.куб.м (а.с.49). Направлення відповідного акту-претензії підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (а.с.56), описом вкладення у поштове відправлення №257 (а.с.57), накладною та квитанцією від 23.05.2019 (а.с.58).

Відповідне поштове відправлення отримано відповідачем 13.06.2019, що підтверджується повідомленням №2304 про вручення поштового відправлення №257 (а.с.59).

Предметом спору у даній справі наявність у відповідача обов`язку оплатити поставлений природний газ, відшкодувати збитки, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів оплати природного газу у розмірі 10 903,75грн, хоча строк виконання зобов`язання, встановлений договором, настав.

За вказаних обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 10 903,75грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором сплачував за переданий газ з простроченням платежу, допустив борг, вимоги щодо стягнення втрат від інфляції та 3% річних, які нараховані на суму боргу, є обґрунтованими.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за період з 27.12.2018 по 28.02.2021 та втрат від інфляції за період з 01.04.2019 по 28.02.2021, суд встановив, що такі розрахунки є арифметично вірними, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 913,07грн 3% річних та 990,83грн втрат від інфляції підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3630,70грн пені за період з 27.12.2018 по 25.10.2019.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Договором, у т.ч. в редакції додаткової угоди №4, встановлена відповідальність за прострочення оплати у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2 договору; п.7.2 договору в редакції додаткової угоди №4).

Таким чином, зважаючи на порушення строку виконання зобов`язання з оплати природного газу, позивач набув права вимагати від відповідача сплати пені у встановленому договором розмірі.

При цьому, з розрахунку вбачається, що розмір пені обраховано позивачем з урахуванням обмежень, встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України, - протягом 6 місяців з дня коли зобов`язання мало бути виконано, та обмеження розміру пені, встановленого чинним законодавством (подвійна облікова ставка НБУ).

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд зазначає, що розмір пені за заявлений період обраховано правильно, тому вимоги про її стягнення підлягають задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3630,70грн пені.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення 2574,02грн збитків, розрахованих позивачем відповідно до п.3.13 договору в редакції додаткової угоди №4 за фактом споживання відповідачем природного газу у березні 2019 року у розмірі, який перевищує замовлений за договором більш ніж на 5%.

Відповідні вимоги суд вважає безпідставними з наступних підстав.

Так, з акту за березень 2019 року (а.с.49) вбачається, що відповідачем спожито природний газ у березні 2019 у розмірі 1,188 тис.куб.м, тобто більше ніж визначено п.2.1 договору в редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019 0,5 тис.куб.м і таке відхилення становить більш ніж 5% (а.с.43).

Відповідач не здійснив оплату нарахованих за відповідним фактом суми збитків у розмірі 2574,02грн відповідно до акту-претензії позивача.

Як визначено ч.1 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу», з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

В силу ч.2 такої статті обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

Відповідно до пп.1 п.3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 (в редакції, чинній на момент постачання березень 2019 року), покладено на НАК «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, зокрема, виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).

В силу розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі Правила), визначено порядок відшкодування збитків, відшкодування яких сторони передбачили у п.3.13 договору у редакції додаткової угоди №4 (а.с.32-40), що підлягає застосуванню з 01.03.2019, як узгодили сторони у п.1 додаткової угоди №5 (а.с.42).

У відповідності з пп.2 п.1 такого розділу Правил, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) x Ц х K,

де:Vф-об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;
Vп-підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;
Ц-ціна природного газу за договором постачання природного газу;
K-коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.
У п.3.13.1 укладеного сторонами договору у редакції додаткової угоди від №4 (а.с.32-40) визначений такий самий обов`язок у відповідному випадку. При цьому, Vп у формулі, вказаній у договорі, це не підтверджений обсяг, а замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, а розмір коефіцієнту визначений у максимальному розмірі 0,5.

Разом з тим, у відповідності з пп.1 п.1 такого розділу VII Правил (в редакції на момент звернення до суду з позовом), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"), постачальнику здійснюється таким чином, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за вищевказаною формулою.

Як визначено п.2 розділу І Правил, дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Отже, відповідні Правила поширюють свою дію на учасників справи.

Постачання природного газ відповідачу здійснювалось позивачем в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на позивача відповідно до ст.11 Закону України «Про ринок природного газу», у т.ч. станом на березень 2019 року, тому вимога про сплату збитків у заявленому до стягнення позивачем розмірі є необґрунтованою, оскільки суперечить пп.1 п.1 розділу VII Правил.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 2574,02грн збитків.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам, що складає 1962,67грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Меліоратор (ідентифікаційний код 01037229, 08292, Київська обл., м. Буча, вул. Леха Качинського, 7) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6) 10 903,75грн основного боргу, 990,83грн втрат від інфляції, 913,07грн 3% річних, 3630,70грн пені, а також 1962,67грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 2574,02грн збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова