ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.07.2021 Справа № 904/4710/21

За позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Сіті", м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - AS «PrivatBank», Рига, Латвійська Республіка

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик Х», м. Дніпро

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суддя Ліпинський О.В.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпровська міська рада (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Сіті" (далі - Відповідач) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: вул. Січеславська Набережна (Набережна В.І. Леніна), буд. 47А у м. Дніпро, шляхом знесення споруди, нежитлової одноповерхової споруди виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А', А'', А''', огорожа № 1,2,3, I - мостіння, загальною площею 2 700 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог, міська рада зазначає, що в 2004 році за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 10/415 було визнано право власності ТОВ «Дніпропетровський виставковий центр» на збудоване нерухоме майно нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, в районі будинку № 39 (нова адреса: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна 47А).

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2005 року, рішення суду першої інстанції у справі № 10/415 скасовано з направленням справи на новий розгляд, під час якого провадження у справі було припинено.

В період з 2005 по 2020 рік, за низкою укладених правочинів (договорів купівлі-продажу та іпотеки), відбулася зміна власника об`єкта. За останніми даними Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником майна, що розташовано на спірній земельній ділянці є ТОВ «Естейт Сіті».

Позивач вважає, що розташована на земельній ділянці комунальної власності міста споруда, є об`єктом самочинного будівництва, правовий статус якої не змінився, незалежно від проведеної реєстрації права власності та зміни власника об`єкта, а відтак, посилаючись на положення ст.ст. 16, 376, 286, 391 ЦК України, просить суд усунути перешкоди в користуванні ділянкою під об`єктом самочинного будівництва, які створює ТОВ «Естейт Сіті», шляхом знесення споруди.

Відповідач подав клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору AS PrivatBank. Заявлене клопотання мотивовано тим, що спірна споруда була придбана Відповідачем саме у AS PrivatBank, а тому у разі задоволення позову про зазначеної будівлі самочинним будівництвом та зобов`язанням її знести, дії продавця цієї споруди свідчитимуть про порушення ним прав ТОВ "Естейт Сіті" в момент вчинення правочину.

Крім того, за змістом поданого клопотання відповідач просив суд повідомити третю особу-1 про день місце та час розгляду даної справи в порядку, встановленому ст.ст. 120, 365-368 ГПК України та Договором між Україною та Латвійською Республікою «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах».

Ухвалою суду від 02.07.2021 року задоволено клопотання Відповідача, до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, залучено AS PrivatBank Рига, Латвійська Республіка (далі Третя особа-1).

Розгляд клопотання про здійснення повідомлення Третьої особи-1, вирішено здійснити поза межами засідання суду.

Здійснивши оцінку доводів Відповідача щодо необхідності здійснення повідомлення AS «PrivatBank» про розгляд справи в порядку ст.ст. 120, 265-368 ГПК України та Договором між Україною та Латвійською Республікою «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах», суд дійшов висновку, що така вимога ґрунтується на помилковому тлумаченні Відповідачем норм міжнародного та процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 365 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою та другою статті 367 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Водночас, слід враховувати, що названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду звертатися у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №911/165/18, від 27.01.2020 у справі №910/29287/15 та від 12.03.2020 у справі №910/28827/15).

При виборі міжнародного законодавства, яке підлягає застосуванню під час здійснення повідомлення Третьої особи-1 про розгляд даної господарської справи, суд звертає увагу на наступне.

Стаття 12 Договору між Україною та Латвійською Республікою «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах» визначає, якщо під час попереднього розслідування або судового розгляду на території однієї Договірної Сторони виникне необхідність в особистій явці свідків, потерпілих, цивільних позивачів та відповідачів, їх представників або експертів, які знаходяться на території другої Договірної Сторони, то слід звернутися до відповідного органу цієї Договірної Сторони з клопотанням про вручення повістки.

Аналіз наведених положень міжнародного Договору, дає підстави вважати, що визначений в ньому порядок виклику, застосовується відносно позивачів та відповідачів у справі, якими AS «PrivatBank» в даному спорі не являється, що виключає підстави для здійснення повідомлення Третьої особи-1 в порядку, передбаченому відповідною міжнародною угодою.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3- 6.

Відповідно до статті 3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Згідно зі статтею 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Водночас, статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

За змістом інформації, яка міститься на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, Латвійська Республіка не заперечує проти застосування ст. 10 (а) Конвенції. Документи, які підлягають врученню мають бути перекладені на латвійську мову (ч. 3 ст. 5 конвенції).

З огляду на перелічені вище положення Конвенції, суд дійшов висновку про можливість направлення судових документів (ухвали суду від 02.07.2021 року) на адресу Третьої особи-1 (нерезидента), безпосередньо поштою в порядку, визначеному пунктом "а" статті 10 Конвенції, з урахуванням вимог щодо перекладу даного документа на офіційну мову запитуваної Держави.

Таким чином, здійснення повідомлення Третьої особи-1 про день місце та час розгляду даної справи, слід здійснити в порядку, визначеному ст.ст. 120, 242 ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених статтями 5, 10 Конвенції та умов приєднання до неї Латвійської Республіки. Підстав для застосування положень ст.ст. 365-368 ГПК України щодо звернення із судовим доручення про передачу документів Третій особі-1, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 120, 242, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Здійснити повідомлення AS PrivatBank про день, місце та час розгляду даної справи, шляхом направлення на його адресу (вул. Муйтас, 1, Рига LV-1134, Латвійська Республіка) офіційного перекладу ухвали суду від 02.07.2021 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Сіті» здійснити офіційний переклад ухвали суду від 02.07.2021 року на латвійську мову, який представити суду протягом 7 (семи) днів з дати отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Ліпинський