РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2021Справа № 910/2683/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритих судових засіданнях у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макротек Компані"

про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі

841 321,19 грн.

Представники сторін:

від позивача Федоровський А.В. адвокат, ордер КС №805354 від 16.04.2020

від відповідача Зогаль О.М. адвокат, ордер ВІ №1004793 від 30.03.2021

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду м. Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Макротек Компані" (далі - відповідач) про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 841 321,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі помилково виставлених відповідачем рахунків за будівельні роботи, позивач перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 841 321,19 грн за вказаними рахунками, які, стверджуючи про відсутність договірних та будь-яких відносин з відповідачем, доручень на їх виконання та факту проведення робіт/надання послуг на спірну суму, просить стягнути з відповідача як отримані без достатньої правової підстави відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" залишено без руху, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" строк на усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня отримання ухвали.

10.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

13.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про призначення судового засідання у справі, відзив на позовну заяву, а також клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву на позов та клопотання про призначення судового засідання у справі.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що між ним та позивачем у серпні 2019 року був укладений договір субпідряду на постачання та монтаж металоконструкцій і виконання будівельно-монтажних робіт з обладнання вентильованого фасаду об`єкту у спрощений спосіб, позивачем передано на виконання робочу документацію, в процесі виконання робіт у період з 29.08.2019 по 24.12.2019 відповідачем засобами електронного зв`язку були сформовані та направлені попередні рахунки вартості робіт та накладні для оплати за придбані матеріали на загальну суму 1 946 611,49 грн, з яких позивачем здійснено оплату в розмірі 994 062,21 грн за виконані роботи з монтажу металопластикових конструкцій, поставлені будівельні матеріали. У подальшому здача виконаних робіт проводилась та погоджувалась сторонами поетапно, станом на 05.02.2020 товариством виконано роботи з 85-90% готовністю об`єкта, у той час, як 07.02.2020 між сторонами виник спір щодо якості робіт, позивачем проведено без допуску представників відповідача демонтаж конструкцій, пропозиція відповідача листом за вих. № 0503 від 05.03.2020 про проведення взаєморозрахунків та підписання актів по об`єкту залишена позивачем без відповіді. Посилаючись на вказані обставини, учасник справи наполягає, що спірні кошти є оплатою за виконані роботи та відшкодування вартості придбаних матеріалів, а не безпідставно, помилково перерахованими коштами, тому вимоги про їх повернення вважає необґрунтованими, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Також у прохальній частині клопотання про призначення судового засідання у справі відповідач, зокрема, просив витребувати у позивача дані працівника для подальшого виклику та допиту ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові, адресу проживання) та викликати у судове засідання та допитати як свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/2683/21 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 11.05.2021, поновлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву та клопотання про призначення судового засідання у справі, прийнято до розгляду поданий відповідачем відзив на позовну заяву.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання щодо витребування даних про особу та виклик свідків, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні нотаріально посвідчені заяви вищезазначених осіб, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

07.05.2021 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 повідомлено відповідача про наступне судове засідання, відкладене на 27.05.2021.

У судовому засіданні 27.05.2021 оголошено перерву до 15.06.2021.

10.06.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Макротек Компані" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке судом задоволено ухвалою від 15.06.2021.

14.06.2021 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду відповідь на відзив та заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відповіді на відзив.

У відповіді на відзив позивач на доводи відповідача зазначив про ненадання останнім належних доказів виконання робіт на об`єкті, недоведення факту укладення між сторонами договору підряду у спрощений спосіб, у тому числі, зважаючи на відсутність підписання сторонами актів виконаних робіт.

У судовому засіданні 15.06.2021 протокольною ухвалою поновлено позивачу процесуальний строк на подачу відповіді на відзив, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, оголошено перерву до 24.06.2021.

22.06.2021 через відділ діловодства суду засобами електронного зв`язку від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon у порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, яке судом задоволено ухвалою від 23.06.2021.

У судовому засіданні 24.06.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Матеріалами справи встановлено, що позивачем - ТОВ "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" за платіжними дорученнями № 4503 від 29.08.2019 на суму 210 929,99 грн, № 4573 від 12.09.2019 на суму 50 000,00 грн, № 4644 від 25.09.2019 на суму 250 000,00 грн, № 4713 від 04.10.2019 на суму 100 000,00 грн, № 4983 від 26.11.2019 на суму 100 000,00 грн, № 5190 від 27.12.2019 на суму 200 142,20 грн, № 5189 від 27.12.2019 на суму 82 993,92 грн перераховано на рахунок відповідача - ТОВ "Макротек Компані" грошові кошти.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що оплату на спірну суму було здійснено на підставі виставлених відповідачем рахунків помилково, внаслідок великого об`єму робіт позивача та перерахування коштів іншим контрагентам;договору підряду чи будь-якого іншого договору між сторонами укладено не було; фактично роботи на вказану суму відповідачем не здійснювалися; у добровільному порядку на вимогу отримані без належної правової підстави кошти не повернув.

Вважаючи, що його права порушені позивачем, відповідач заявив вимогу про повернення помилково перерахованих ним грошових коштів у розмірі 841 321,19 грн шляхом стягнення їх з відповідача у судовому порядку на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнав, стверджуючи про укладення між сторонами договору підряду у спрощений спосіб, наявність договірних відносин з серпня 2019 року та отримання спірної суми за виконані роботи та придбані матеріали, що спростовує доводи позивача про помилковість перерахування та наявність підстав для повернення.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд встановив таке.

Відповідно до наданих позивачем до позову платіжних документів вбачається, що перерахування коштів позивачем відповідачу здійснено за платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежів, а саме:

- за платіжним дорученням № 4503 від 29.08.2019 на суму 210 929,99 грн «за матеріали зг. рах № 322 від 29.08.2019, у т.ч. ПДВ» (за доводами позивача, за цим платіжним документом помилково перераховано 58 185,05 грн);

- за платіжними дорученнями № 4573 від 12.09.2019 на суму 50 000,00 грн, № 4644 від 25.09.2019 на суму 250 000,00 грн, № 4713 від 04.10.2019 на суму 100 000,00 грн, № 4983 від 26.11.2019 на суму 100 000,00 грн «за послуги по влаштуванню фасаду з АКП панелі зг. рах. № 356 від 12.09.2019, у т.ч. ПДВ»;

- за платіжними дорученням № 5190 від 27.12.2019 на суму 200 142,20 грн, № 5189 від 27.12.2019 на суму 82 993,92 грн «за матеріали зг. рах. № 653 від 24.12.2019, у т.ч. ПДВ».

З наданих відповідачем копій рахунків на оплату, видаткових накладних встановлено, що рахунок на оплату № 322 від 29.08.2019 на суму 210 929,09 грн відповідачем сформовано в якості підстави для здійснення розрахунків за три позиції: металопластикові конструкції у кількості 12 шт, вартістю 48 487,56 грн без ПДВ, двері вхідні алюмінієві у кількості 2 шт, вартістю 40 435,84 грн без ПДВ, вікна наружні алюмінієві у кількості 6 шт, вартістю 86 850,84 грн без ПДВ, всього 175 774,24 грн без ПДВ, 210 929,09 грн з ПДВ.

За видатковою накладною № 241201 від 24.12.2019 по рахунку на оплату № 322 від 29.08.2019 відповідачем, як постачальником, передано, а позивачем, як покупцем, прийнято товар: двері вхідні алюмінієві у кількості 2 шт, вартістю 40 435,84 грн без ПДВ, вікна наружні алюмінієві у кількості 6 шт, вартістю 86 850,84 грн без ПДВ, всього 152 744,02 грн, у т.ч. 25457,34 грн ПДВ. Вказана видаткова накладна підписана та скріплена печатками обох сторін, у т.ч. з приміткою представника позивача - ТОВ «ВБК «Комплексгруп» Кожухарь В.О. «якість змонтованих конструкцій підтверджено».

Таким чином, по виставленому рахунку № 322 на суму 210 929,99 грн, який оплачено позивачем у повному обсязі за платіжним дорученням № 4503, проведено господарську операцію з поставки товару на суму 152 744,02 грн.

Рахунок на оплату № 356 від 12.09.2019 на суму 694 220,00 грн виставлено відповідачем позивачу за послуги з влаштування фасаду з АКП панелі, кошти за платіжними дорученнями №№ 4573, 4644, 4713, 4983 по вказаному рахунку перераховано позивачем у сумі 500 000,00 грн.

Рахунок на оплату № 653 від 24.12.2019 на суму 141 178,99 грн з ПДВ виставлено в якості підстав для оплати за два найменування товару: двері вхідні алюмінієві у кількості 2 шт, алюмінієва перегородка з дверима у кількості 2 шт; вказаний рахунок оплачено позивачем за платіжними дорученнями № 5190, № 5189 на суму 283 136,12 грн.

До матеріалів справи відповідачем долучено примірник листа позивача за вих. № 27/12-1 від 27.12.2019, адресованого відповідачу, з проханням провести зміни призначення оплат, а саме: переплату по рахунку № 322 від 29.08.2019 в сумі 58185,07 грн зарахувати в оплату рахунку № 653 від 24.12.2019; оплату по рахунку № 356 від 12.09.2019 в сумі 500 000,00 грн зарахувати в оплату по рахунку № 652 від 24.12.2019.

Судом встановлено, що рахунок на оплату № 652 від 24.12.2019 виставлено за послуги з влаштування фасаду з АКП панелі у кількості 249 кв. м. на суму 900 284,40 грн.

Таким чином, позивач шляхом оплати вказаних рахунків, приймання часткової поставки товару та зміни призначення оплат листом за вих. № 27/12-1 від 27.12.2019, факт наявності якого не заперечує, фактично погодив підстави перерахування коштів за цими рахунками, а відповідач прийняв оплати і здійснював дії щодо виконання робіт/поставки товару, тобто між сторонами виникли взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 вищевказаної статті).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з виконання робіт та поставки товару, шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а виставлені відповідачем рахунки, враховуючи їх прийняття позивачем, оплату, часткове отримання товару, зміни призначення платежу по цих рахунках, є правовою підставою для отримання відповідачем коштів за вказаними рахунках, дії сторін засвідчують їх волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, судом відхиляються доводи позивача про те, що лише шляхом підписання між сторонами актів виконаних робіт можливе укладення договору підряду у спрощений спосіб.

Аргументи позивача про помилковість виставлення відповідачем рахунків та відповідно перерахування коштів також внаслідок помилки, через великий об`єм робіт позивача, співпрацю з іншими контрагентами, належними засобами доказування не підтверджені та спростовуються наявними у справі матеріалами, у т.ч. з огляду на встановлені судом обставини здійснення оплат.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу заявлених вимог визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).

Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19.

Таким чином, вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків про наявність/відсутність між сторонами договірних правовідносин, на підставі яких здійснено відповідне перерахування заявлених до стягнення коштів.

Оскільки між сторонами у справі шляхом виставлення рахунків та їх оплати, часткового виконання поставки товару, зміни призначенням оплат виникли договірні відносини, і спірні кошти перераховані позивачем із конкретною правовою підставою, яка фактично погоджена позивачем, то такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути стягнено з відповідача відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

У випадку неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині виконання робіт/поставки товару на спірну суму позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав шляхом подання до суду позову про повернення передоплати/надмірно сплачених коштів, за неякісно виконані роботи/поставлений товар в рамках договірних відносин сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Всупереч вказаних вимог позивачем не доведено у встановленому законом порядку належними, достатніми і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу та обґрунтування заявлених вимог про повернення коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Комплексгруп" відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 05.07.2021.

Суддя О.Г. Удалова