ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 925/1583/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Припутніцька Ю.В.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 22.06.2021 р.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 (суддя Чевгуз О.В., м. Черкаси, повний текст рішення складено 01.03.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна",

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс", м. Тальне, Черкаська область

про стягнення 1 687 422,85 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (далі - позивач/ТОВ "Агріі Україна") звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" про стягнення 1 687 422,85 грн заборгованості, що складається з: 1 446 159,25 грн - сума основного боргу, 30 819,78 грн - сума пені, 51 366,31 грн - сума відсотків річних, 144 615,92 грн - сума штрафу, 14 461,59 грн - сума інфляційних втрат, про стягнення судових витрат - сплаченої суми судового збору та відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду даної справи, вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, двадцяти відсотків річних на залишок основного боргу починаючи з 05.12.2020 і до моменту повного виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач у повному обсязі свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу від 23.07.2020 № 20 МД 045 ЧКВВ з оплати товару не виконав.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі № 925/1583/20 позов задоволено повністю.

За рішеням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 1 446 159,25 грн - основного боргу, 30 819,78 грн - пені, 51 366,31 грн - відсотків річних, 144 615,92 грн - штрафу, 14 461,59 грн - інфляційних втрат, 25 311,34 грн - витрат зі сплати судового збору.

Постановлено органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 нарахувати, починаючи з 05.12.2020 і до моменту виконання рішення, проценти за такою формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році та стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Обґрунтовуючи своє рішення, із посиланням на положення ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 511, 611, 612, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України та ст.ст.174, 175, 230, 231, 232 виходив з того, що позивачем належним чином доведений факт несвоєчасного виконання відповідачами своїх обов`язків за спірними Договором купівлі - продажу в частині своєчасної оплати за отриманий відповідачем товар у розмірі 1 446 159,25 грн, і, відповідно, прийшов про задоволення позовних вимог ТОВ "Агріі Україна" у повному обсязі.

Крім того, приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції застосував положення ч.10 ст. 238 ГПК України, зазначивши в ньому про нарахування процентів, починаючи з 05.12.2020 і до моменту виконання цього рішення, за визначеною формулою, вважаючи, що таке застосування сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 змінити в частині стягнення штрафних санкцій та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача 3% річних в розмірі 7 704,95 грн та відмовити в частині вимог щодо пені, штрафу та інфляційних, а також застосуванні ч. 10 ст. 238 Господарського Процесуального Кодексу України (далі ГПК України).

Апеляційна скарга ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема,- ст. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 551, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 216, 217, 233 Господарського кодексу України, а також порушенням норм процесуального права, а саме - ст. 86 та ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вважає, що суд неповно з`ясував обставини, які є підставою для застосування приписів ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки розмір нарахованої неустойки є завищеним та непропорційним достягнутої суми боргу за рішенням, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним рішенням до відповідача була застосована фактично потрійна цивільно-правова відповідальність - стягнуто 20% річних та інфляційні втрати у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, штраф та пеня. Зазначена сума штрафних санкцій фактично становить собою джерело нічим не виправданого додаткового збагачення для позивача та є непомірним фінансовим тягарем для відповідача.

На переконання ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" необґрунтованим є стягнення 20% річних, оскільки виходячи з буквального змісту п. 6.1. Договору купівлі-продажу від 23.07.2020 № 20 МД 045 ЧКВВ вбачається, що у випадку прострочення своїх зобов`язань покупцем сплачує продавцю неустойку у вигляді пені та у вигляді 20 процентів річних, тобто 20 процентів річних є формою неустойки. При цьому в п. 6.1. Договору купівлі-продажу від 23.07.2020 № 20 МД 045 ЧКВВ відсутнє посилання, що 20 процентів річних це не розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Висловлювання в Договорі « 20 процентів річних від прострочення суми» є пов`язаним із висловлюванням «сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі», а тому п. 6.1. даного правочину передбачена неустойка як у вигляді пені так у вигляді 20 процентів річних. При цьому, в апеляційній скарзі скаржник наводить власний розрахунок 3 % річних, відповідно до якого розмір 3% річних становить за період з 01.01.2020 по 04.12.2020 - 7 704,95 грн.

Скаржник зазначає, що поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що у ч 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України йде мова про відсотки, в яких обчислюються неустойка у вигляді штрафу, а не проценти річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України мають не штрафний, а компенсаційний характер. Вказане підтверджується висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №904/6726/17. При цьому суд першої інстанції не обґрунтував застосування заме відсотків, а не пені.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзиву на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання позивачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" у справі № 925/1583/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1583/20; розгляд апеляційної скарги скаргу ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі № 925/1583/20 призначено на 13.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 925/1583/20 - відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Агріі Україна" щодо проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 розгляд справи №925/1583/20 відкладено на 01.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 розгляд справи №925/1583/20 відкладено на 22.06.2021.

Розгляд судом апеляційної інстанції клопотань

12.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про зловживання процесуальними правами, відповідно якої останні просить визнати подання ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 зловживанням права на перегляд судового рішення без мети захистити законні інтереси; апеляційну скаргу ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» повернути заявнику у зв`язку із зловживанням його правами на перегляд судових рішень; при прийняті до розгляду апеляційної скарги ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» залишити її без задоволення, а на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі №925/1583/20-без змін.

Розглянувши заяву позивача, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення містяться у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, а реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 2 ст.43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.43 ГПК України, для задоволення заяви позивача.

Явка представників сторін

У судове засідання 22.06.2021 з`явився уповноважений представник позивача.

Відповідач (скаржник) у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими поверненнями.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від скаржника через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від скаржника клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Позиція представників сторін у справі

У судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (після зміни назви -ТОВ "Агріі Україна"), як продавець та ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс", як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу № 20 МД 045 ЧКВВ від 23.07.2020 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку визначеному Договором, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказується в Специфікації/Додатку до Договору, яка становить невід`ємну частину, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов Договору.

Згідно із п. 1.2. Договору всі додатки і додаткові угоди до Договору становлять його невід`ємну частину і складають єдиний правочин.

Ціна товару вказується в специфікаціях до Договору в гривні та додатково визначається в еквіваленті долара США / Євро до гривні. Дана ціна є первинною, яка підлягає коригуванню на умовах договору (п. 2.2. Договору).

У п. 2.3. Договору сторони визначили, що Графік оплати вказується в Додатках до даного договору.

За умовами п. 2.4. Договору оплата по Договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця на підставі умов Договору або на підставі рахунку фактури. Рахунок фактура дійсний протягом 3-х календарних днів з дня виписки (включно). Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що поставка товару за даним Договором може здійснюватися окремими частинами - партіями. Партією товару сторони визначають кількість та асортимент товару, зазначеного в окремій видатковій накладній (п. 3.1. Договору).

Поставка товару здійснюється на умовах та за адресою (-ами), узгодженими Сторонами додатково у відповідності з положеннями ІНКОТЕРМС в редакції 2010 з урахуванням умов даного Договору (п. 3.7. Договору).

Положеннями п. 3.8. Договору встановлено, що товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця / перевізника у відповідності до видаткової накладної. Датою поставки (відвантаження) товару покупцю визнається дата складення продавцем видаткової накладної, зазначена в її тексті.

Пунктом 3.9. Договору визначено, що право власності на товар переходить до покупця в дату його поставки покупцю відповідно до п. 3.8. Договору.

У відповідності до п. 5.2.1. Договору приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем у момент одержання його від продавця. Покупець зобов`язаний перевірити комплектацію, цілісність тари, пломб на ній (якщо вони присутні), а також відсутність ознак ушкодження і псування товару й у випадку їхнього виявлення негайно, до закінчення прийому, письмово заявити продавцю. При відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем.

У п. 6.1. Договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у Договорі, а також у випадку прострочення передачі векселя (майна, товарів, послуг, робіт) він (покупець) сплачує продавцю неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати до моменту повної оплати, а також 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

У разі порушення покупцем строків оплати за товар відповідно до графіку, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від суми щодо якої покупцем допущено прострочення оплати Товару (п. 6.2. Договору).

Згідно із п. 6.4. Договору сплата неустойки (штрафу, нені) не звільняє Покупця від виконання своїх зобов`язань за Договором і не позбавляє продавця права на інші заходи захисту своїх інтересів відповідно чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6.5. та 6.6. Договору до вимог про стягнення штрафних санкцій за цим Договором строк позовної давності складає 3 (три) роки і передбачені Договором штрафні санкції нараховуються протягом всього строку позовної давності, зазначеного в п. 6.5. даного Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та його скріплення печатками сторін і діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1. Договору).

Специфікацією до Договору сторони визначили найменування, кількість, ціну, загальну вартість товару, графік оплати.

За специфікацією покупець здійснює попередню оплату за товар (мінеральні добрива) в розмірі 50 % вартості кожної окремої партії товару, зазначеної в Додатку (ах) до Договору або замовлення покупця не пізніше 31.07.2020. Решта вартості товару (вартість товару зменшена на суму здійсненої передоплати) виплачується покупцем згідно наступного графіку, визначеного Договором (у день поставки), а повна оплата мала бути здійснена не пізніше 30.09.2020: до 30 вересня 2020 року - 50 відсотків вартості партії товару, отриманого покупцем (що наростаючим підсумком складає 100 % вартості товару).

Позивач на виконання умов п. 1.1. Договору поставив покупцю товар на загальну суму 2 860 159,25 грн за Специфікацією № 1 МДП від 23.07.2020: видаткова накладна № АІ000018014 від 28.07.2020 на суму 696 871,69 грн, видаткова накладна № АІ000019403 від 26.08.2020 на суму 211 173,24 грн, видаткова накладна № АІ000019616 від 29.08.2020 на суму 485 698,45 грн, видаткова накладна № АІ000020111 від 03.09.2020 на суму 11 173,24 грн, видаткова накладна № АІ000021399 від 25.09.2020 на суму 253 407,89 грн, видаткова накладна № АІ000021401 під 25.09.2020 на суму 47 538, 72 грн, видаткова накладна № АІ000021575 від 25.09.2020 на суму 929 162, 26 грн, видаткова накладна № АІ000021400 від 28.09.2020 на суму 25133,76 грн (а.с. 15-22).

У видаткових накладних містяться дані про те, що покупець претензій по кількості та якості одержаного товару не має, сертифікат якості отримав.

Позивач зазначає, що порушення п. 4.1. Договору відповідач сплатив за товар частково, а саме: 24.07.2020 - 350 000,00 грн, 21.08.2020 - 100 000,00 грн, 28.08.2020 - 244 000,00 грн, 02.09.2020 - 110 000,00 грн, 21.09.2020 - 600 000,00 грн (банківські виписки, а.с. 29-33).

Загальний залишок простроченого боргу відповідача за Договором складає 1 446 159,25 грн.

Також позивач вказує, що оскільки замість половини вартості товару в сумі 1 446 159,25 грн від покупця станом на 31.07.2020 надійшли кошти тільки в сумі 350 000,00 грн, він відповідно до п. 3.3., 3.6., 3.10. Договору, ч. 3 ст. 538, ст. 611, 612, ч. 5 ст. 692, ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України розбив поставку на окремі партії і передавав товар у міру надходження коштів від покупця. Позивач виконав свої зобов`язання повністю - Товар поставив належної якості, у встановлені строки та порядку.

Претензій від відповідача щодо якості, кількості, асортименту або строків передачі (поставки / доставки) товару не надходило.

Про причини порушення графіку і порядку оплати за отриманий товар відповідач не повідомляв, пропозиції з питань врегулювання погашення заборгованості із зазначенням строків та порядку оплати вартості товару - не надавав.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором стало підставою для звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення оплати за товар.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду (в оскаржуваних відповідачем частинах) не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі № 925/1583/20 позов задоволено повністю.

За рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 1 446 159,25 грн - основного боргу, 30 819,78 грн - пені, 51 366,31 грн - відсотків річних, 144 615,92 грн - штрафу, 14 461,59 грн - інфляційних втрат, 25 311,34 грн - витрат зі сплати судового збору.

Постановлено органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 нарахувати, починаючи з 05.12.2020 і до моменту виконання рішення, проценти за такою формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році та стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у даній справі в цій частині сторонами не оскаржується.

Апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач оскаржує у поданій апеляційній скарзі прийняте господарським судом першої інстанції рішення в частині нарахування відсотків річних та в частині доручення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 нарахувати, починаючи з 05.12.2020 і до моменту виконання рішення за такою формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році та стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, рішення, з урахуванням вимог ст. 269 ГПК України розглядається лише в відповідачем оскаржуваній частині, а саме в частині нарахування відсотків річних в частині доручення органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 нарахувати, починаючи з 05.12.2020 і до моменту виконання рішення за такою формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році та стягнути отриману суму процентів із відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог про стягнення 20% річних колегія суддів зазначає, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 6.1. договору купівлі-продажу сторони визначили, зокрема, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, обумовлених у договорі, покупець сплачує продавцю 20 (двадцять) процентів річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річні не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 20% річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 20% річних за період з 01.10.2020 по 04.12.2020 правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того позивач, посилаючись на ч. 10 ст. 238 ГПК України, просив суд у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатами розгляду справи №925/1583/20 вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, двадцяти відсотків річних на залишок основного боргу за Договором купівлі-продажу від № 20 МД 045 ЧКВВ від 23.07.2020 починаючи з 05.12.2020, до моменту виконання рішення, проценти за наступною формулою: Сума боргу х 20 відсотків річних х Кількість днів прострочення / Кількість днів у відповідному році.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення. Такі проценти розрахує і стягне з них виконавець, що також передбачається і ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

За таких обставин спростовуються доводи відповідача, викладені в апеляційної скарги, і в цій частині, а саме - зазначення місцевим господарським судом у резолютивній частині рішення про нарахування та стягнення на користь позивача 20 % річних - до моменту виконання судового рішення, за визначеною формулою, є обґрунтованим.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником апеляційній скарзі

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій до розміру пені, викладеного у відзиві на позовну заяву, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідач в обґрунтування клопотання зазначає, що стягнення з нього суми штрафних санкцій створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Так, аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 914/2202/18.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, зменшення (за клопотанням сторони) розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

При цьому відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача зменшення розміру штрафних санкцій до суми пені, суд першої інстанції врахував, що відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, що є підставою відповідно до положень ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України для реалізації судом права на зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів в обґрунтування наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, у тому числі документів, які б підтверджували його майновий стан.

Таким чином, висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій до суми пені є обґрунтованим.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 ( в оскаржуваних відповідачем частинах) у справі №925/1538/20 та, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.02.2021 у справі №925/1583/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №925/1583/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 06.07.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко