ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.07.2021 Справа № 905/434/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Профітіндустрія (72306, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Михайла Оратовського, 233; )

до відповідача: публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ПАТ Енергомашспецсталь; )

про стягнення 1 980 130,27 грн. з яких: основна заборгованість в сумі 1 838 000,00 грн., 3% річних в сумі 15 560,05 грн, інфляційні втрати в сумі 64 330,00 грн та пеня в сумі 62 240,22 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Романенко М.О., Гончаров С.А. (самопредставництво)

від відповідача: Цеваліхіна Я.І. (довіреність №17/05 від 08.01.2019)

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю Профітіндустрія звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь основного боргу у розмірі 1838000,00 грн, 3% річних у розмірі 15560,05 грн, інфляційних втрат у розмірі 64330,00 грн та пені у розмірі 62240,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання №15/615 від 13.08.2020.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення заперечував.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву (а.с.56-57) відповідач наголошував на тому, що позивачем не було виконано обов`язку щодо передачі разом із поставленим товаром рахунку і документу якості, у зв`язку з чим у відповідача не виникло зобов`язання по оплаті даного товару. Також під час розгляду даної справи від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Донецької області, яке буде винесено по справі № 905/434/21, на один рік.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

13.08.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю Профітіндустрія (далі постачальник) та публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (далі покупець) було укладено договір постачання № 15/615 (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальну кількість якого визначена сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1 договору ціна продукції вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Загальна сума договору є величиною змінною та складається із суми всіх специфікацій, оформлених до даного договору, але не може перевищувати 2 500 000,00 грн. без ПДВ, ПДВ 500 000,00 грн., а всього 3 000 000,00 грн. з урахуванням ПДВ (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору зміна ціни в односторонньому порядку не допускається крім випадків, встановлених цим договором. У разі перерахування на поточний рахунок постачальника передоплати, ціна на товар, що постачається, не змінюється.

Строк та умови постачання товару вказуються у специфікаціях (п. 5.1. договору).

Згідно п. 5.2. договору датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцю постачальником у встановленому специфікаціях місці.

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник зобов`язується надати покупцю одночасно з продукцією наступні документи: а) рахунок; б) документ про якість; в) накладну (в накладній обов`язкове посилання на отримувача продукції); г) товарно-транспортну накладну.

Датою переходу права власності є дата, проставлена представником покупця у товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід, є накладна (видаткова накладна) (п. 6.3. договору).

Відповідно до умов п.8.1. договору приймання товару (продукції) зі кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 № П-6 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ, ДСТУ і ГОСТ для даного виду товару (продукції).

Приймання товару (продукції) за якістю проводиться одним з наступних способів, що обираються покупцем:

- відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ, ДСТУ і ГОСТ для даного виду товару (продукції);

- за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем (п. 8.2. договору).

Згідно п. 9.1. договору оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у національній валюті України.

Відповідно до п. 9.3. договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше на передбачено специфікацією.

Датою оплати товару (продукції) є дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 9.4. договору).

Відповідно до п. 10.5. договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 1 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Згідно п. 13.2. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2022.

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками сторін договору.

Відповідно до специфікації № 1 від 13.08.2020 до договору №15/615 від 13.08.2020 вартість товару за даною специфікацією становить 1 868 000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Умови поставки: DDP склад покупця м. Краматорськ згідно Інкотермс 2010.

Термін постачання: не більше 50 днів від дати підписання договору.

Умови оплати: 100% оплата після поставки протягом 30 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вищезазначеного договору позивачем було поставлено товару на суму 1 838 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 10 від 12.10.2020 на суму 1 838 0000,00 грн. з ПДВ.

У зв`язку з тим, що оплату за поставлений товар не було здійснено відповідачем, позивач звертався до відповідача з вимогами вих. № 49 від 07.12.2020 та вих. № 01 від 18.01.2021 про сплату поставленого товару у розмірі 1 838 000,00 грн. та штрафних санкцій (а.с. 21-23, 24, 26).

Однак вищезазначена сума залишилась не сплаченою відповідачем, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в асортименті, кількості, якості та за ціною, визначеними у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір постачання №15/615 від 13.08.2020 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов п.8.1. договору приймання товару (продукції) зі кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 № П-6 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ, ДСТУ і ГОСТ для даного виду товару (продукції).

Приймання товару (продукції) за якістю проводиться одним з наступних способів, що обираються покупцем:

- відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 № П-7 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ, ДСТУ і ГОСТ для даного виду товару (продукції);

- за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем (п. 8.2. договору).

Згідно з п.12 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості від 15.06.1965 №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості від 25.04.1966 №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Докази того, що при підписанні спірних видаткових накладних відповідач за первісним позовом не отримав ані сертифікату якості, ані лабораторного свідоцтва на товар, в матеріалах справи відсутні.

Проте, відповідач від поставленого товару не відмовився, при отриманні товару відповідачем жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності не подавалось.

Тобто, товар був поставлений постачальником та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків та відсутності необхідних товаросупровідних документів, а отже у відповідача відсутні підстави для затримання оплати за поставлений товар.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу за первісним позовом товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а приймання відповідачем товару підтверджується підписом та штампом відповідача у відповідній накладній, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо поставки товару за договором постачання №15/615 від 13.08.2020 виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість отриманого товару.

Як вже зазначалося, згідно п. 9.3. договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, вказаного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше на передбачено специфікацією.

Відповідно до специфікації № 1 від 13.08.2020 до договору №15/615 від 13.08.2020 здійснюється 100% оплата після поставки протягом 30 днів.

Суд зазначає, що виставлення рахунків за змістом означених положень договору не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

Крім того, за своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Як встановлено судом, позивачем поставлено продукцію відповідачу на суму 1 838 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 10 від 12.10.2020 на суму 1 838 000,00 грн. з ПДВ.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не заперечується ані позивачем, ані відповідачем.

Сплату заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором постачання № 15/615 від 13.08.2020 щодо оплати отриманого товару в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 1 838 000,00 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 62 240,22 грн. за період з 12.11.2020 по 23.02.2021.

Як вже зазначалося, згідно п. 10.5. договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 1 % суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Так, згідно здійсненого судом розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 62 727,27 грн. за загальний період з 12.11.2020 по 23.02.2021. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі 62 240,22 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 12.11.2020 по 23.02.2021 нараховано 3 % річних в сумі 15 560,05 грн. та інфляційні нарахування за період з листопада 2020 по січень 2021 в сумі 64 330,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Так, згідно здійсненого судом розрахунку сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 15 690,49 грн. за загальний період з 12.11.2020 по 23.02.2021. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача 3 % річних у заявленому позивачем розмірі 15 560,05 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно невірним, оскільки зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 40 651,05 грн. за період з грудня 2020 по січень 2021.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

За змістом ст.331 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення.

Законодавець у будь якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 917/138/16 зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Як зазначено вище, до обставин, які ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки містяться в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1-7/2013.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, є джерелом права, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі Чіжов проти України (заява №6962/02) позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Згідно практики Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00). Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення відповідач посилається на наявність загрози банкрутства боржника при необхідності відразу виконати судове рішення перед ТОВ «Профітіндустрія» з огляду на тяжкий фінансовий стан підприємства, а також на наявність форс-мажорних обставин, викликаних запровадженням карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19 ), зокрема закриття кордонів та неможливість у зв`язку з цим отримати продукцію від певних постачальником з метою подальшої її реалізації та своєчасно розрахуватися з постачальниками. Між тим, підприємством вчиняються дії, спрямовані на погашення заборгованості перед постачальником, зокрема, затверджено цільове використання коштів та продовжується претензійно-позовна робота щодо стягнення дебіторської заборгованості в судовому порядку.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем до заяви про розстрочення виконання рішення надано:

- звіт про взаєморозрахунки з нерезидентами станом на 31.12.2020, відповідно до якого дебіторська заборгованість ПАТ «Енергомашспецсталь» складає 333 884,5 тис.грн. (з яких прострочена 7 212,2 тис грн.), а кредиторська 1 227 036,4 тис. грн. (з яких прострочена 514 574,8 тис.грн.);

- баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2020, згідно якого поточні зобов`язання та забезпечення ПАТ «ЕМСС» становили 10 498 277 тис. грн.;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2020 рік, згідно якого прибуток відсутній, а збитки за звітний період складали 1 398 580 тис. грн.;

- довідка № 17/332 від 20.05.2021 головного бухгалтера ПАТ «ЕМСС», згідно якої у період з 01.11.2020 по 30.04.2021 на підприємстві несвоєчасно виплачувалась заробітна плата;

- розпорядження генерального директора ПАТ «ЕМСС» № 33 від 26.03.2021 «Про оплату заборгованості ТОВ «Профітіндустрія», яким визначено грошові кошти, отримані від реалізації продукції за контрактом від 01.10.2019 № 66/2019-13 з UMP Trading SA, а саме за наступними специфікаціями: № 15 від 28.01.2021, № 16 від 22.03.2021 та № 17 від 20.04.2021, спрямовувати виключно для оплати заборгованості за договором від 13.08.2020 № 15/615 між ПАТ «ЕМСС» та ТОВ «Профітіндустрія»;

- службову записку № 66/215 від 09.06.2021, відповідно до якої за специфікаціями: № 15 від 28.01.2021, № 16 від 22.03.2021 та № 17 від 20.04.2021 до контрактом від 01.10.2019 № 66/2019-13, укладеного між ПАТ «ЕМСС» та UMP Trading SA планується отримати грошові кошти у розмірі 41 039 939,00 руб., кінцевий строк оплати за якими встановлено 19.09.2021;

- сертифікат Донецької торгово-промислової палати № 1400-20-0948 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Суд зазначає, що ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим ці ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Крім того, розстрочення виконання судового рішення має на меті забезпечити його реальне виконання з урахуванням інтересів сторін. У зв`язку з чим, посилання відповідача лише на складний фінансовий стан без визначення реальної перспективи виконання судового рішення не може бути підставою для розстрочення такого виконання.

Всупереч ст.74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано доказів того, що саме в графік, визначений ним для розстрочки погашення заборгованості рішення суду буде виконано.

Проаналізувавши зміст та матеріали заяви про розстрочення виконання рішення суду, судом встановлено, що надані відповідачем докази не підтверджують можливість виконання рішення у запропоновані відповідачем строки. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, листування щодо можливості погашення наявної заборгованості між сторонами триває тривалий час, проте на теперішній час жодного платежу для її погашення не було здійснено відповідачем, що підтверджено представниками обох сторін в судовому засіданні 08.07.2021.

У зв`язку з викладеним суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Профітіндустрія до публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь про стягнення 1 980 130,27 грн. з яких: основна заборгованість в сумі 1 838 000,00 грн., 3% річних в сумі 15 560,05 грн, інфляційні втрати в сумі 64 330,00 грн та пеня в сумі 62 240,22 грн., задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ПАТ Енергомашспецсталь; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Профітіндустрія (72306, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Михайла Оратовського, 233; ) основну заборгованість в сумі 1 838 000,00 грн., 3% річних в сумі 15 560,05 грн., інфляційні втрати в сумі 40 651,05 грн., пеню в сумі 62 240,22 грн., судовий збір в сумі 29 346,77 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 08.07.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.07.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова