ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.07.2021 Справа № 920/569/21

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Моноліт Груп»

до - Приватного акціонерного товариства «Сумбуд»,

про стягнення 167 069 грн 61 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 28.05.2021 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 146 646 грн 83 коп. боргу, 5582 грн 20 коп. 3% річних, 14840 грн 58 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного 01.10.2019 між сторонами договору поставки № 007 (надалі Договір).

HU

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами виникли господарські відносини було укладено Договір. Позивач передав відповідачу товар. Відповідачем товар не був повністю оплачений. Тому вищезазначене є підставою для стягнення з відповідача заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 01.06.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Між позивачем та відповідачем 01.10.2019 було укладено договір поставки № 007 (а.с.15-16).

Згідно з п.1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає та оплачує товар (будівельні матеріали в асортименті).

У жовтні грудні 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 001 292 грн 16 коп. Вищезазначене підтверджується підписаними сторонами та дослідженими судом видатковими накладними, довіреностями на отримання товару, виданими на ім`я ОСОБА_1 та рахунками на оплату (а.с.17-113).

Також, за вказаний вище період сторонами були складені акти звірки взаємних розрахунків, які додатково підтверджують факт отримання товару відповідачем по Договору на спірну суму (а.с.33, 107, 117).

Пунктом 3.3 Договору закріплено, що оплата за цим Договором здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідачем на поточний рахунок позивача грошових коштів за кожну партію товару, згідно рахунку позивача, - не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання відповідачем такого рахунку поштою, нарочно, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, але в будь-якому випадку не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідач частково розрахувався за товар, а саме сплатив 1 854 645 грн 33 коп., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.114-115).

В той же час, відповідач не сплатив позивачу 146 646 грн 83 коп. Між сторонами 31.03.2021 було складено акт звірки взаємних розрахунків по Договору, яким додатково підтверджена зазначена сума боргу (а.с.117). Оскільки відповідач борг не сплатив, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказане міститься також і у ст. 13 ГПК України.

Згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано доводів позивача. Тому вказані вище обставини є такими, що встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів, які надані позивачем.

Отже, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські відносини у сфері поставки, які регулюються нормами ЦК України, з урахуванням особливостей, які передбачені ст.ст. 264-271 ГК України.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері поставки укладено Договір. Позивач поставив відповідачу товар на суму 146 646 грн 83 коп., що підтверджується підписаними видатковими накладними. Відповідач товар отримав, однак за нього не сплатив, що відповідачем не спростовано.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 146 646 грн 83 коп., заборгованості за товар є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем до матеріалів справи надано розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с.11-12).

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5582 грн 20 коп. 3% річних, 14840 грн 58 коп. інфляційних втрат (загальний період з 19.02.2020 по 27.05.2021), враховуючи встановлений судом факт прострочення грошового зобов`язання відповідачем, є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Моноліт Груп» до Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» про стягнення 167 069 грн 61 коп. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» (вул. Петропавлівська, буд. 86, м. Суми, 40000, ) на користь Приватного підприємства «Моноліт Груп» (вул. Промислова, 2, м. Суми, 40007, ) 146 646 грн 83 коп. боргу, 5582 грн 20 коп. 3% річних, 14840 грн 58 коп. інфляційних втрат, 2506 грн 04 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати Приватному підприємству «Моноліт Груп» наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 06.07.2021.

Суддя О.Ю. Резніченко