РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2021Справа № 910/6892/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРІС АГРОЛЮКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СЕЙКО"

про стягнення 97 311, 07 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРІС АГРОЛЮКС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СЕЙКО" про стягнення 97 311, 07 грн., з яких 84 066,92 грн. основного боргу, 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних, 1 556,47 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №03/11-20 від 03.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/6892/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

10.06.2021 відповідач через канцелярію суду подав відзив на позов, в якому визнав суму основного боргу в розмірі 69 066,92 грн. з урахування часткових оплат за квітень та травень 2021 року. Крім того відповідач вважає, що сума штрафних санкцій підлягає зменшенню пропорційно оплатам, які не врахував позивач.

23.06.2021 позивач через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 82 311,07 грн., з яких 69 066,92 грн. основного боргу, 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних, 1 556,47 грн. 3% річних.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог з урахуванням зазначених пояснень, судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРІС АГРОЛЮКС" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-СЕЙКО" (покупець, відповідач) укладено договір № 03/11-20 (надалі - договір) умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати у власність, а покупець сплатити та прийняти товар (кукурудза, кукурудза дроблена).

Сторони погодили, що кількість товару в заліковій вазі складає 47,24 (+-10%) метричних тон (п. 2.1. договору).

Пунктом 5.2. договору визначено, що розрахунок з продавцем за товар здійснюється у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий (поточний) рахунок продавця на протязі 2 банківських днів після відвантаження товару.

У разі невиконання будь-якою із сторін зобов`язань, зазначених цим договором, сторона, яка не виконала умови договору, виплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення непоставленого в строк товару, несплаченої суми (п. 6.2. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині невиконання зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даною угодою (п. 9.2. договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено товар на суму 309 066,92 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 185 від 04.11.2020, 186 від 04.11.2020 та товарно-транспортними накладними: № 609206 від 04.11.2020, № 609205 від 04.11.2020.

Відповідач оплатив поставлений товар лише частково в сумі 240 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача у період з 04.11.2020 по 15.04.2021 та платіжними дорученнями № 1427 від 23.04.2021, № 1433 від 26.04.2021, № 1449 від 17.05.2021.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні: № 185 від 04.11.2020, 186 від 04.11.2020 та товарно-транспортні накладні: № 609206 від 04.11.2020, № 609205 від 04.11.2020 підписані представниками сторін.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 03/11-20 від 03.11.2020 становить 69 066,92 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем також нараховані 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних, 1 556,47 грн. 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 185 від 04.11.2020, 186 від 04.11.2020 та товарно-транспортними накладними: № 609206 від 04.11.2020, № 609205 від 04.11.2020 позивач поставив відповідачу товар на суму 309 066,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.2. договору визначено, що розрахунок з продавцем за товар здійснюється у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на розрахунковий (поточний) рахунок продавця на протязі 2 банківських днів після відвантаження товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення умов договору відповідач оплатив поставлений позивачем товар лише частково в сумі 240 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача у період з 04.11.2020 по 15.04.2021 та платіжними дорученнями № 1427 від 23.04.2021, № 1433 від 26.04.2021, № 1449 від 17.05.2021.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 03/11-20 від 03.11.2020 становить 69 066,92 грн. є обґрунтованою та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 69 066,92 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 69 066,92 грн.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних, 1 556,47 грн. 3% річних.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та штрафу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 6.2. договору у разі невиконання будь-якою із сторін зобов`язань, зазначених цим договором, сторона, яка не виконала умови договору, виплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення непоставленого в строк товару, несплаченої суми.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 6 322,79 грн. є обґрунтованими.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Розрахунок інфляційних втрат у розмірі 5 364,88 грн. та 3% річних у розмірі 1 556,47 грн. є арифметично вірним, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги у цій частині у повному обсязі.

Суд не приймає до уваги зазначене відповідачем про зменшення пені, інфляційних втрат та 3% річних враховуючи оплати 23.04.2021, 26.04.2021, 17.05.2021, оскільки позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати за період з 07.11.2021 по 12.04.2021. Таким чином, зазначені відповідачем часткові оплати не впливають на суму нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних у вказаний період.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРІС АГРОЛЮКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СЕЙКО" про стягнення 69 066,92 грн. основного боргу, 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних втрат, 1 556,47 грн. 3% річних.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СЕЙКО" (03191, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛОМОНОСОВА, будинок 58, квартира 122, ідентифікаційний код 39661763) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛЯРІС АГРОЛЮКС" (10025, Житомирська обл., місто Житомир, ВУЛИЦЯ ВІТРУКА, будинок 9, офіс 201, ідентифікаційний код 36004565) основний борг у 69 066,92 грн. основного боргу, 6 322,79 грн. пені, 5 364,88 грн. інфляційних втрат, 1 556,47 грн. 3% річних.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.07.2021.

Суддя О.В. Гулевець