РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2021Справа № 910/3269/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА»

до фізичної особи-підприємця Карапетяна Артура Ашотовича

до компанії ATANELLE COSMETICS

про зобов`язання припинити дії, які порушують право,

Представники:

від позивача Солошенко С.В.

від відповідача-1 не прибув

від відповідача-2 Пономаренко О.А.

ОБСТАИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» до фізичної особи-підприємця Карапетяна Артура Ашотовича (відповідача-1) та компанії ATANELLE LTD (відповідача-2) про:

- зобов`язання фізичної особи-підприємця Карапетяна Артура Ашотовича припинити порушення ексклюзивного права товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» здійснювати продаж на території України таких товарів виробництва компанії ATANELLE LTD: засоби для перманентного біо-випрямлення і відновлення волосся «REJINOIR» і «REJIBLONDE», шляхом припинення імпорту таких товарів на територію України і їх реалізацію на території України;

- зобов`язання компанії ATANELLE LTD припинити порушення ексклюзивного права товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» здійснювати продаж на території України таких товарів виробництва компанії ATANELLE LTD: засоби для перманентного біо-випрямлення і відновлення волосся «REJINOIR» і «REJIBLONDE», шляхом припинення реалізації на території України вказаних товарів будь-кому, окрім товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА».

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

15.10.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» (дистриб`ютор) та компанія ATANELLE LTD (організація) (відповідач-2) уклали дистриб`юторський договір № 2409/01 з ексклюзивними правами дистриб`ютора при здійсненні діяльності на відповідній території (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач отримав ексклюзивне право на продаж засобів для перманентного біо-випрямлення і відновлення волосся « REJINOIR » і «REJIBLONDE». Як стало відомо позивачу, відповідач-2 в порушення умов Договору, здійснює реалізацію товару відповідачу-1, а відповідач-1, в свою чергу, здійснює імпорт товару та його реалізацію на території України з порушенням ексклюзивних прав позивача, встановлених Договором.

Суд своєю ухвалою від 31.03.2020 відкрив провадження у справі № 910/3269/20, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 02.11.2020. У зв`язку з тим, що компанія ATANELLE LTD (відповідач-2) зареєстрована в Ізраїлі, суд зупинив провадження у справі до 02.11.2020.

Суд своєю ухвалою від 02.11.2020 поновив провадження у справі.

У судовому засіданні 21.12.2020 представник позивача подав клопотання про заміну компанії ATANELLE LTD його правонаступником - компанією ATANELLE COSMETICS.

Суд своєю ухвалою від 21.12.2020 замінив компанію ATANELLE LTD його правонаступником - компанією ATANELLE COSMETICS.

Відповідач-2 позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що позивач не надав жодних доказів, які б вказували на порушення його прав, у тому числі підтверджуючих факти реалізації компанією ATANELLE COSMETICS на території України продукції, що є предметом договору, будь-кому крім товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА». Відповідач заперечив існування господарських відносин з фізичною особою-підприємцем Карапетяном Артуром Ашотовичем. Крім того, за своєю суттю умова договору про ексклюзивність означає покладення на сторону зобов`язання негативного змісту, тобто обов`язку не вчиняти певних дій - не укладати аналогічні договори та/або не співпрацювати на аналогічних умовах з іншими контрагентами. Вказане обмеження для постачальника повинно компенсуватись договірними зобов`язаннями ТОВ «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» виконувати певний, погоджений сторонами, поквартальний план закупівель продукції, прикласти всі зусилля для просування та продажу товарів на території України відповідно до побажань компанії ATANELLE COSMETICS, а також захищати її інтереси у зв`язку з виконанням спірного договору. Водночас, за твердженням відповідача-2, ТОВ «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» свої зобов`язання за вищевказаним Договором належним чином не виконувало, про що свідчить зменшення обсягів продажу продукції. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо обсягу закупівель на 2020 рік, компанія ATANELLE COSMETICS своїм листом від 22 січня 2020 року повідомила ТОВ «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» про розірвання Договору з 01.03.2020.

Позивач разом з відповіддю на відзив подав заяву про продовження строку на її подання. Суд продовжив строк на подачу відповіді на відзив, про що на місці 21.12.2020 постановив протокольну ухвалу.

Позивач у відповіді на відзив послався на скріншот реклами з платформи онлайн- оголошень https://www.оlх.uа/ як на доказ того, що Карапетян Артур Ашотович реалізує продукцію - засоби для перманентного біо-випрямлення і відновлення волосся « REJINOIR » і «REJIBLONDE» виробництва компанії «ATANELLE».

Також позивач зазначив, що не визнає факт розірвання Договору.

Позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи скріншотів із соціальної мережі Facebook та офіційного сайту відповідача-2, копії товарного чеку від 04.02.2021, копії листування через програму Viber із представниками відповідача-2, фото придбаного представником позивача товару, копій свідоцтв про державну реєстрацію від 03.04.2017 та від 31.01.2018.

Позивач зазначив, що про ці докази йому стало відомо після закінчення підготовчного засідання і призначення розгляду справи по суті.

Вирішуючи клопотання про долучення цих доказів до матеріалів справи суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Водночас, за приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

В рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року ЄСПЛ вказав, шо ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та звернутися до вищої інстанції про його перегляд. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль правосуддя.

Право на справедливий судовий розгляд також включає базове право на подання доказів, що відображається у практиці і рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема відхиляючи скаргу відповідно до ст. 6 параграфу 1 Конвенції ЄСПЛ вказав, що заявнику була надана можливість приймати участь у змагальних процесах, йому була надана можливість на різних стадіях проваджень надавати аргументи і докази (Garcia Ruiz v. Sраіп (Гарсіа Руїз проти Іспанії) [ВП], параг. 29).

Сторонам повинна бути надана можливість подати будь-які докази, необхідні для успіху скарги («Clinique des Асасіаs аnd Оthers v. Fгапсе» (Клінік дез Акація та інші проти Франції), парагр. 37).

Завданням Суду відповідно до Конвенції є визначення справедливості провадження загалом, враховуючи порядок прийняття доказів («ЕІsholz v. Gегmапу» (Ельсгольц проти Німеччини), параг. 66).

Процесуальні правила щодо збирання доказів та їх подання до суду не повинні призводити до того, що сторона не матиме змоги практично та ефективно реалізувати права, які гарантує ст. 6 Конвенції («Ходорковський та Лебедєв проти Росії» (Khodorkovskiy and Lebedev v. Russia), п. 731, та «Матиціна проти Росії» (Маtytsina v. Russia) п. 187).

Європейський суд у параграфі 38 у рішенні від 01.07.2003 року у справі «Суомінен (Suominen) проти Фінляндії» зазначив: Суд вважає, що заявниця була позбавлена можливості здійснити своє право на справедливий судовий розгляд у зв`язку з відмовою національного суду прийняти представлені нею докази. Це вбачається з того, що апеляційний суд відхилив прохання заявниці про розгляд її доказів на тій підставі, що їх необхідно було представити районному суду і що заявниця не довела, що їй не було дозволено або що вона не мала можливості це зробити. Таким чином, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Європейський суд у рішеннях від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. Fгапсе», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України» наголосив, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури.

З огляду на викладене, суд долучив до матеріалів справи скріншоти із соціальної мережі Facebook та офіційного сайту відповідача-2, копії товарного чеку від 04.02.2021, копії листування через програму Viber із представниками відповідача-2, фото придбаного представником позивача товару, копій свідоцтв про державну реєстрацію від 03.04.2017 та від 31.01.2018, про що на місці 25.02.2021 постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

15.10.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» (дистриб`ютор) та компанія ATANELLE LTD (організація) уклали дистриб`юторський договір № 2409/01 з ексклюзивними правами дистриб`ютора при здійсненні діяльності на відповідній території (далі - Договір).

Згідно з п 1.3 Договору організація надає, а дистриб`ютор приймає на себе виключне право з продажу товарів на території, обумовленої в п. 1.2 цього Договору (під «територією» в цьому договорі розуміється: Україна).

Відповідно до п. 1.1 Договору під «товарами» в цьому договорі розуміється продукція: засоби для перманентного біо-випрямлення і відновлення волосся « REJINOIR » і «REJIBLONDE» компанії «ATANELLE».

Дистриб`ютор зобов`язаний щорічно, не пізніше 25 грудня кожного календарного року надавати поквартальний план обсягів закупок товару на наступний рік протягом дії цього договору. Сторони зобов`язуються докладати усіх зусиль для досягнення узгодженого плану обсягу закупівель, і його невиконання розглядається як порушення договору (п. 2.10 Договору).

Пунктом 2.15 Договору передбачено, що протягом строку дії договору організація не має права надавати іншому підприємству в межах території права на представлення або продаж товарів організації, що розповсюджує дистриб`ютор. Організація також не має права продавати товари споживачам, які розташовані на території.

У пункті 7.1 Договору сторони погодили, що Договір укладений на 3 роки, тобто до 15.10.2021.

Кожна із сторін має можливість достроково розірвати договір шляхом направлення письмового повідомлення за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору засобами зв`язку, що забезпечують підтвердження факту і дати отримання, у випадку порушення іншою стороною зобов`язань, що випливають із договору, або при виникненні істотних обставин, наведених в п. 7.4., які виправдовують дострокове розірвання (п. 7.3 Договору).

Порядок узгодження сторонами плану закупівлі врегульовано п. 2.10 Договору. Згідно з ними дистриб`ютор зобов`язується щорічно, не пізніше 25 грудня кожного календарного року, надавати поквартальний план об`єму зукупівлі товару у організації на наступний рік протягом дії Договору. План об`єму закупівлі підлягає погодженню та затвердженню обома сторонами. Невиконання плану закупівлі є порушенням Договору (п. 2.11 Договору).

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість сторін двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договору як юридичному факту властиві такі ознаки:

- в договорі виявляється воля не однієї особи, а двох чи кількох, причому волевиявлення учасників за своїм змістом мають збігатися і відповідати одне одному;

- договір - це така спільна дія осіб, яка спрямована на досягнення певних цивільно-правових наслідків: встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Основною особливістю цивільних правовідносин є те, що вони засновані на рівності, автономії волі, майновій і організаційній відокремленості її суб`єктів. У зв`язку з цим однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України), суть якої розкрита у ст. 627 ЦК України і полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору є багатоаспектним поняттям, яке включає в себе різні прояви: прийняття власного рішення про вступ у договірні відносини, самостійний вибір того, з ким буде вступати у правовідносини, визначення умов договору тощо. Одним і проявів свободи договору є не лише вільне укладення договору, а й розірвання та зміна його умов.

План об`єму закупівлі, виходячи з конструкції п. 2.10 Договору, є узгоджений сторонами документ, який визначає та формує на певний календарний рік обов`язки сторін щодо обсягу товару, що підлягає постачанню та прийняттю. Невиконання цього плану є порушенням Договору. Тобто, план закупівлі містить умови, виконання яких є обов`язковим для сторін, а тому цей план є складовою Договору.

З огляду на це чинність Договору кожного наступного календарного року протягом трьох років з моменту його укладення зумовлена умовою досягнення сторонами згоди щодо обсягу постачання товару на певний календарний рік. Тобто, трьохрічний строк Договору, передбачений п. 7.1 Договору, є триваючим тільки за наявності узгодженого плану закупівлі. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність спільної волі і волевиявлення сторін набувати права і нести обов`язки за Договором у подальшому.

24.12.2019 позивач електронною поштою направив відповідачу-2 план обсягів закупівель товару на 2020 рік.

22.01.2020 відповідач-2 електронною поштою направив позивачу лист, в якому повідомив, що не може погодити отриманий від позивач план закупівель на 2020 рік, а тому вважає договір розірваним з 01.03.2020.

Відсутність домовленості сторін щодо плану закупівлі на 2020 рік свідчить про те, що сторони не поширили дію Договору на 2020 рік, тобто Договір є припиненим починаючи з 2020 року.

Наслідком припинення Договору є припинення обов`язку, передбаченого п. 2.15 Договору, що, в свою чергу, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА» до фізичної особи-підприємця Карапетяна Артура Ашотовича та компанії ATANELLE COSMETICS.

Судові витрати покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «САРІНА КЕЙ УКРАЇНА».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 20.05.2021.

Суддя С. А. Ковтун