ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Справа № 918/134/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Бондаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 12.05.21р. суддею Качуром А.М. о 13:00 год. у м.Рівному, повний текст складено 13.05.21р.

у справі № 918/134/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 773 461,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 773 461,91грн. провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 222 160,00грн. закрито, позов задоволено та стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" 503840,00грн. заборгованості, 38590,75грн. інфляційних втрат, 8871,16грн. три відсотки річних та 8269,54грн. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні таких вимог відмовити повністю. Також, просить вирішити питання розподілу судових втрат за результатами апеляційного розгляду справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що стягуючи з відповідача інфляційні втрати в розмірі 38 590,75грн. та 3 % річних в розмірі 8 871,16грн. суд першої інстанції послався на ч.2 ст.625 ЦК України. Вказана норма вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

- вважає, що в даному випадку ТОВ "Віконенко" вимоги про оплату інфляційних втрат в сумі 38 590,75грн. та 3% річних в розмірі 8 871,16грн. до відповідача не заявляло, а тому у відповідача не виникло відповідного обов`язку по оплаті вказаних сум. Тобто наше підприємство не могло порушити зобов`язання, якого не існує;

- вказує, що у відповідача не виникло обов`язку оплати на користь ТОВ "Віконенко" заявлених в позовній заяві інфляційних втрат і 3% річних, у зв`язку із відсутністю відповідної вимоги. Наслідком відсутності у відповідача такого обов`язку є відсутність відповідного кореспондуючого права у ТОВ "Віконенко". Відсутність у позивача вказаного права унеможливлює його порушення, а тому в результаті, на час звернення до суду права ТОВ "Віконенко" в частині оплати інфляційних втрат та 3% річних з відповідача порушені не були, а тому відсутність порушення такого права є підставою для відмови у задоволенні таких вимог позивача.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 04.06.2021р. апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 залишено без руху та встановлено скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги та надання суду відповідних доказів, зокрема, доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

15.06.2021р. до Північно - західного апеляційного господарського суд на виконання ухвали від 04.06.2021р. про залишення апеляційної скарги без руху від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з додатком, зокрема, платіжним дорученням від 10.06.2021р. №5823 про сплату судового збору в сумі 2693,09грн..

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 17.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 та призначено справу №918/134/21 до розгляду на 29.06.2021р. об 15:30год., тощо.

24.06.2021р. на електронну адресу та 29.06.2021р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/134/21 поза приміщенням суду. В даній заяві заявник просить забезпечити представнику скаржника можливість проведення судового засідання по справі №918/134/21, призначеного 29.06.2021р. об 15:30год. в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EаsyCon".

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суд від 25.06.2021р. задоволено клопотання представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №918/134/21 поза приміщенням суду та забезпечено представнику ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Рівненська атомна електрична станція" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - Бондаренко Олександрі В`ячеславівні участь в судовому засіданні у справі №918/134/21, призначеному на 29.06.2021р. об 15:30год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

29.06.2021р. на електронну адресу та 29.06.2021р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконенко" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. в якому просить рішення Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач у справі наданим йому процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 29.06.2021р. не з`явився, своїх повноважних представників не направив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності позивача у справі.

В судовому засіданні 29.06.2021р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.01.2021р. у справі №924/1166/20 скасувати в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні таких вимог відмовити повністю.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 21.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконенко" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) укладено договір поставки №53-122-01-20-09671 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Відповідно до п.1.2 договору, предметом поставки по даному договору є продукція: 44220000-8 Металопластикові вироби, яка передбачена специфікацією №1 до даного договору.

Згідно п.2.2 договору, загальна сума договору (вартість продукції) становить 876000,00грн..

Пунктом 4.2 договору встаовлено, що якість та комплектність продукції повинна відповідати умовам договору, технічним вимогам (додаток 2 до даного договору).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Згідно п.6.2 договору, про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Відповідно до п.8.1. договору, приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом": "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017, при наявності товарно-супровідних документів передбачених пунктом 8.2. даного договору.

У відповідності до п.8.3 договору, успішне проходження продукцією вхідного контролю (ВК-1) підтверджується відповідним актом та ярликом на придатну продукцію згідно Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору по 31.12.2020р., а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором до спливу гарантійних строків (п.12.1 договору).

На виконання своїх зобов`язань за договором поставки, ТОВ "Віконенко" проведено поставку (передано у власність) відповідачу продукції 52 позиції на загальну суму 840 000,00грн. (за виключенням позиції 7 специфікації № 1 - блоку дверного алюмінієвого 2300x1440 мм RAL 5005 вартістю 36 000,00грн.).

Поставлена позивачем згідно видаткової накладної №1808/1 від 18.08.2020р. продукція, за виключення позиції 40 зазначеної видаткової накладної (вітражу металопластикового 3200x3720 мм вартістю 30369,00грн.), успішно пройшла вхідний контроль (ВК-1) відповідача, що підтверджується листом відповідача за вих.№12741/041 від 27.08.2020р. "Про оформлення ярлика на придатну продукцію" (а.с.76, т.1), ярликом на придатну продукцію 1-4,5-199 від 21.08.2020р. (а.с.78, т.1) та додатком №1 до нього (а.с.79, т.1).

Всього по вказаному ярлику вхідний контроль відповідача пройшла 51 позиція поставленої позивачем продукції на загальну суму 809 631,00грн..

Також, з огляду на умови договору оплата за поставлену позивачем продукцію на загальну суму 809 631,00грн. повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 04.10.2020р..

Крім того, позивач зазначає, що стосовно продукції по позиції 40 видаткової накладної №1808/1 від 18.08.2020р. (позиція 41 специфікації №1 до договору поставки), відповідачем листом за вих.№13255/041 від 08.09.2020р. "Про направлення довідки ВК-1" (а.с.81, т.1) повідомлено позивача про виявлення невідповідності на етапі проходження вхідного контролю ВК-1.

Згідно з довідкою №Д1-4.5-200 від 03.09.2020р. встановлено невідповідність поставленої продукції по вказаній вище позиції (вітражу металопластикового), а саме згідно специфікації №1 до договору поставки розмір 3200x3720 мм, а фактично надійшов на склад розмір 3490x3730 мм.(а.с.83, т.1).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з листом від 16.09.2020р., в якому запропонував відповідачу здійснити заміну продукції, що не відповідала умовам договору поставки та специфікації №1 до нього, а саме здійснити заміну фактично поставленого вітражу металопластикового розміром 3490x3730 мм на вітраж металопластиковий розміром 3200x3720мм.

Відповідно до акту приймання-передачі матеріально-технічних цінностей №1 від 16.09.2020р. та видатковою накладною №В-К001808/9 від 18.08.2020р. відповідачу передано (поставлено) продукцію (вітраж металопластиковий 3200x3720мм) вартістю 30 369,00грн..

Своїм листом за вих.№14149/041 від 25.09.2020р. "Про оформлення ярлика на придатну продукцію" відповідач повідомив позивача про успішне проходження вхідного контролю (ВК-1), у зв`язку з чим позивачу направлено ярлик на придатну продукцію 1-4,5-200 від 22.09.2020р. (а.с.91,т.1).

Оплата за поставлену ТОВ "Віконенко" продукцію згідно видаткової накладної №В-К001808/9 від 18.08.2020р. на суму 30 369,00грн., повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 05.11.2020р..

Надалі, 12.11.2020р. ТОВ "Віконенко" згідно з видатковою накладною №1011/3 передано у власність відповідача продукцію на суму 36 000,00грн..

Також, поставлена позивачем згідно з видатковою накладною №1011/3 від 12.11.2020р. продукція пройшла вхідний контроль відповідача, що підтверджується ярликом на придатну продукцію 1-4,5-221 від 13.11.2020р. (а.с.93, т.1).

Оплата за поставлену позивачем продукцію згідно з видатковою накладною №1011/3 від 12.11.2020р. на суму 36 000,00грн. мала бути здійснена відповідачем не пізніше 27.12.2020р..

Враховуючи вищевикладене, як встановлено судом, що на виконання умов договору поставки №53-122-01-20-09671 від 21.05.2020р. позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 876 000,00грн..

Надалі, на виконання своїх зобов`язань по договору поставки, після отримання претензії ТОВ "Віконенко", відповідач частково сплатив суму заборгованості в розмірі 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1275 від 09.02.2021р..

Станом на 09.02.2021р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 826000,00грн..

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Віконенко" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 873 491,91 грн., з яких: 826 000,00 грн. заборгованості 38 590,75 грн. інфляційні втрати, 8 871,16 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ "Віконенко" посилається на те, що 21.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконенко" та ДП НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" було укладено договір поставки №53-122-01-20-09671.

Позивач здійснив поставку відповідачу продукції на загальну суму 876 000,00грн..

В свою чергу відповідач частково розрахувався за поставлену продукцію в сумі 50 000,00грн.

Відтак позивач звернувся з вимогою про стягнення із відповідача заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 826 000,00грн..

Також, керуючись положеннями ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу 38 590,75грн. інфляційних втрат та 8 871,16грн. три відсотки річних.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/134/21, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23 березня 2021 року.

16.03.2021р. до Господарського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому зазначив, що наявна заборгованість пов`язана зі складним фінансовим становищем підприємства. Проте незважаючи на ситуацію яка склалася відповідач вживає всіх заходів для оплати боргу.

23.03.2021р. до Господарського суду Рівненської області позивачем подано відповідь на відзив.

23.03.2021р. Господарського суду Рівненської області позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка аргументована тим, що 19.02.2021р. відповідач частково сплатив суму основного боргу в розмірі 100 000,00грн. Відтак станом на час подання відповідної заяви позивач підтримує позовні вимоги в сумі 773 461,91грн., з яких: 726 000,00грн. сума основного боргу, 38 590,75грн. інфляційні втрати, 8 871,16грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.03.2021р. підготовче засідання відкладено на 08.04.2021р..

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.04.2021р. прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 22.04.2021р..

20.04.2021р. до Господарського суду Рівненської області відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи та долучення до матеріалів справи доказів часткової сплати суми заборгованості в розмірі 172 160,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4163 від 14.04.2021р..

В судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 22.04.2021р. оголошено перерву до 12.05.2021р..

Також, в судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 12.05.2021р. представник позивача зазначив про додаткову часткову сплату відповідачем 26.04.2021р. суми заборгованості в розмірі 50 000,00грн.. Відтак станом на час розгляду справи після зменшення розміру позовних вимог, відповідачем сплачено заборгованості в розмірі 222160,00грн. (172160,00грн. + 50 000,00грн.). За таких умов позивач підтримав позовні вимоги про стягнення 503840,00грн. заборгованості.

Крім того, керуючись положеннями ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 38590,75грн. інфляційних втрат та 8 871,16грн. трьох відсотків річних.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 222 160,00грн. закрито та позов задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормою ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконенко" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) укладено договір поставки №53-122-01-20-09671 (договір), відповідно до предмету якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

В подальшому, на виконання своїх зобов`язань за договором поставки, ТОВ "Віконенко" проведено поставку (передано у власність) відповідачу продукції 52 позиції на загальну суму 840 000,00грн. (за виключенням позиції 7 специфікації № 1 - блоку дверного алюмінієвого 2300x1440 мм RAL 5005 вартістю 36 000,00 грн. ).

Поставлена позивачем згідно видаткової накладної №1808/1 від 18.08.2020р. продукція, за виключення позиції 40 зазначеної видаткової накладної (вітражу металопластикового 3200x3720 мм вартістю 30369,00грн.), успішно пройшла вхідний контроль (ВК-1) відповідача, що підтверджується листом відповідача за вих. №12741/041 від 27.08.2020р. "Про оформлення ярлика на придатну продукцію", ярликом на придатну продукцію 1-4,5-199 від 21.08.2020р. та додатком №1 до нього. Всього по вказаному ярлику вхідний контроль відповідача пройшла 51 позиція поставленої позивачем продукції на загальну суму 809 631,00 грн.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Отже, оплата за поставлену позивачем продукцію на загальну суму 809 631,00грн. повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 04.10.2020р..

Позивач вказує, що стосовно продукції по позиції 40 видаткової накладної №1808/1 від 18.08.2020р. (позиція 41 специфікації №1 до договору поставки), відповідачем листом за вих. №13255/041 від 08.09.2020р. "Про направлення довідки ВК-1" повідомлено позивача про виявлення невідповідності на етапі проходження вхідного контролю ВК-1.

Відповідно до довідки №Д1-4.5-200 від 03.09.2020р. встановлено невідповідність поставленої продукції по вказаній вище позиції (вітражу металопластикового), а саме згідно специфікації №1 до договору поставки розмір 3200x3720 мм, а фактично надійшов на склад розмір 3490x3730 мм.

Надалі, позивач звернувся до відповідача з листом від 16.09.2020р., в якому запропонував відповідачу здійснити заміну продукції, що не відповідала умовам договору поставки та специфікації №1 до нього, а саме здійснити заміну фактично поставленого вітражу металопластикового розміром 3490x3730 мм на вітраж металопластиковий розміром 3200x3720мм.

Згідно акту приймання-передачі матеріально-технічних цінностей №1 від 16.09.2020р. та видатковою накладною №В-К001808/9 від 18.08.2020р. відповідачу передано (поставлено) продукцію (вітраж металопластиковий 3200x3720 мм) вартістю 30 369,00грн..

Своїм листом за вих.№14149/041 від 25.09.2020р. "Про оформлення ярлика на придатну продукцію" відповідач повідомив позивача про успішне проходження вхідного контролю (ВК-1), у зв`язку з чим позивачу направлено ярлик на придатну продукцію 1-4,5-200 від 22.09.2020р..

Оплата за поставлену позивачем продукцію згідно видаткової накладної №В-К001808/9 від 18.08.2020р. на суму 30369,00грн. повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 05.11.2020р..

12.11.2020р. позивачем згідно з видатковою накладною №1011/3 передано у власність відповідача продукцію на суму 36 000,00грн..

Поставлена позивачем згідно з видатковою накладною №1011/3 від 12.12.2020р. продукція пройшла вхідний контроль відповідача, що підтверджується ярликом на придатну продукцію 1-4,5-221 від 13.11.2020р..

Оплата за поставлену позивачем продукцію згідно з видатковою накладною №1011/3 від 12.11.2020р. на суму 36 000,00грн. мала бути здійснена відповідачем не пізніше 27.12.2020р..

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №53-122-01-20-09671 від 21.05.2020р. позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 876 000,00грн..

Водночас, позивач вказує, що на виконання своїх зобов`язань по договору поставки, після отримання претензії позивача, відповідач частково сплатив суму заборгованості в розмірі 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1275 від 09.02.2021р.. Станом на 09.02.2021р. сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 826000,00грн.

З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2021р. (позов пред`явлено 18.02.2021р. шляхом направлення до суду поштою) відповідач частково сплатив заборгованість в сумі 100000,00грн.. У зв`язку з цим позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду 08.04.2021р..

20.04.2021р. відповідачем додано до матеріалів справи докази часткової сплати заборгованості в сумі 172160,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №4163 від 14.04.2021р..

Отже, станом на час розгляду справи після зменшення розміру позовних вимог (відповідачем сплачено заборгованості в розмірі 222 160,00грн. (172 160,00грн. + 50 000,00грн.)), позивачем підтримано позовні вимоги про стягнення 503 840,00грн. заборгованості.

Відповідно до ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №13/51-04 та постановах Касаційного господарського суду від 25.07.2019р. у справі №916/144/18, від 15.01.2020р. у справі №911/3197/17, від 14.05.2020р. у справі №907/737/18.

За вказаних обставин, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 222 160,00грн. заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження погашення відповідачем решти заборгованості в сумі 503 840,00грн..

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості щодо оплати поставленої продукції на суму 503 840,00 грн. є законними та обґрунтованими, а тому такі вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Також, керуючись положеннями ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 38 590,75грн. інфляційних втрат та 8 871,16грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем та місцевим господарським судом розрахунки інфляційних втрат, а також 3% річних, нарахованих за період з 05.10.2020р. по 09.02.2021р., колегія суддів погоджується з їх розрахунками та вважає, що задоволенню підлягає вимога позивача до відповідача про стягнення 38 590,75грн. інфляційних втрат та 8 871,16грн. 3% річних нарахованих на заборгованість за вказаний вище відповідний період.

Водночас, судом апеляційної інстанції не береться до уваги покликання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у відповідача не виникло відповідного обов`язку по оплаті інфляційних втрат та 3% річних у відповідних розмірах, оскільки ТОВ "Віконенко" вимоги про оплату інфляційних втрат та 3% річних до відповідача не заявляло, з огляду на те, що таке право на стягнення з боржника на користь кредитора відповідних нарахувань інфляційних втрат та 3% річних виникає в силу закону, зокрема ст.625 ЦК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в порядку досудового врегулювання спору, позивачем 22.12.2020р. на адресу відповідача надсилалась претензія №21.12.20 від 21.12.2020р. про необхідність погашення наявної на вказану дату заборгованості. Так, вказаною претензією до відома відповідача було доведено, що у випадку не задоволення претензії, ТОВ "Віконенко" змушене буде використовувати передбачені чинним законодавством України засоби для захисту своїх порушених майнових прав в судовому порядку з нарахуванням на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 503 840,00грн. заборгованості, 38 590,75грн.. інфляційних втрат та 8 871,16грн. 3% річних.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 12.05.2021р. у справі №918/134/21 - без змін.

2. Справу №918/134/21 повернути до Господарського суду Рівненської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "01" липня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.