ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Справа № 159/2106/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Данилік Ф.Я.

відповідача 1: Сорока В.Г. (адвокат)

відповідача 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" на ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 (повний текст складено 19 травня 2021 року, суддя Вороняк А.С.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. До набрання рішенням суду законної сили по справі №159/2106/19 заборонено відчуження майна: склад О-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205.9 кв.м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; адреса: АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала мотивована тим, що наведені заявником факти свідчать про достатньо обґрунтоване припущення, що чергове відчуження спірного майна може бути здійснене під час розгляду цієї справи, оскільки ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" після звернення 23 липня 2018 року заявника до суду за договорами купівлі-продажу вже відчужувала всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ "Ковельська ОТБ", а 06 травня 2019 року (під час дії ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської від 03 квітня 2019 року про забезпечення позову, якою було накладено арешт на об`єкти спірного нерухомого майна) ТОВ "Ковельська ОТБ" уклала з Волинською обласною спілкою споживчих товариств договір поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 200000 грн.. Крім того, 08 травня 2019 року між відповідачем та іншою особою було укладено іпотечний договір, предметом якого є спірне нерухоме майно. Беручи до уваги той факт, що майно до тепер перебуває в іпотеці, незважаючи, що строк виконання зобов`язання по договору безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 06 травня 2019 року закінчився 05 травня 2020 року, що надає відповідачу можливість в будь-який час вчинити реєстрацію переходу права власності до іпотекодержателя.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів реальності загрози відчуження відповідачем ТОВ "Ковельська ОТБ" нерухомого майна. Фактично доводи заяви про забезпечення позову грунтуються на припущеннях заявника та нічим не підтверджені. Крім того, відповідач ТОВ "Ковельська ОТЮ" набуло право власності на вищевказані об`єкти нерухомості в липні 2018 року і з того часу використовує їх у своїй господарській діяльності та не вчинило жодних дій з метою відчуження такого майна. Також, застосування заходів забезпечення позову перешкоджатиме господарській діяльності відповідача та завдасть йому матеріальних збитків.

Скаржник звертає увагу, що визнання недійсним договору купівлі-продажу не потребує видачі наказу, а відтак, навіть, за умови задоволення позовних вимог, рішення суду не потребує вчинення жодних дій щодо його виконання, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 червня 2021 року у справі №159/2106/19 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" на ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 та запропоновано апелянту надати докази сплати судового збору в розмірі 1702,5 грн.

08 червня 2021 року від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого долучено платіжне доручення №646 від 07 червня 2021 року про сплату 1702,5 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 червня 2021 року у справі №159/2106/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" на ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 та призначено дату судового засідання на 30 червня 2021 року.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача 1 та позивач повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача 1 та позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 2018 року, укладений між ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" та Ковельською оптово-торгової базою Волинської облспоживспілки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчуком С. В., зареєстрований у реєстрі за №1677. Встановлено, що заходи забезпечення позову, що вжиті відповідно до ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03 квітня 2019 року у справі №159/1792/19 провадження № 2-з/159/7/19 діють до набрання рішенням суду у цій справі законної сили та продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу ТОВ "Ковельська ОТБ" задоволено частково. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2020 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року скасовано. Провадження у справі за позовом закрито. Повідомлено позивача, що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвалою від 14 квітня 2021 року Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 159/2106/19-ц передано для продовження розгляду до Господарського суду Волинської області.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17 травня 2021 року прийнято справу №159/2106/19 до провадження.

17 травня 2021 року до місцевого господарського суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд до набрання рішенням суду законної сили по справі накласти арешт на об`єкти нерухомого майна:

- склад О-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205.91 кв.м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; адреса: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 23 липня 2018 року позивач звернувся до Господарського суду Волинської області із позовною заявою про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі ТзОВ "Ковельська оптово-торгова база", за якою 26 липня 2018 року було відкрито провадження по справі №903/513/18. В подальшому з товариства за рішенням суду було стягнуто 450297,91 гривень, які до теперішнього часу не сплачені. 24 липня 2018 року та 31 липня 2018 року боржник - ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком Сергієм Володимировичем, відчужив всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ "Ковельська ОТБ". Заявник звертає увагу суду, що учасники обох юридичних осіб є пов`язаними особами, позаяк директором обох був ОСОБА_2 , який в свою чергу є засновником (учасником) ТОВ "Ковельська оптово торгова база ". Засновником ТОВ "Ковельська оптово торгова база" та Ковельської оптово торгової бази Волинської облспоживспілки є Волинська обласна спілка споживчих товариств, які знали про існування судового спору щодо майна.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна укладеного між пов`язаними особами. Заявник стверджує, що сукупність наведених в позовній заяві обставин доводить той факт, що відповідач - ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" діяло недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, в сенсі відчуження спірного майна за наявності майнового спору, оскільки можна вважати, що відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно, як боржника. Продавець за оспорюваним договором, діяв нерозумно в сенсі відчуження свого майна (основних засобів) не за ринковою вартістю покупцеві - ТОВ "Ковельська ОТБ", який не мав матеріальної змоги придбати спірне майно, однак, звернувся до нього з клопотанням про це і придбав майно за запозичені у Волинської облспоживспілки кошти.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року по справі №159/1792/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (подану до подачі позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна) та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: склад 0-1, загальна площа 1047 (кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, склад Д-1 загальна площа 1205,91(кв.м); реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, адреса: АДРЕСА_1 , які є предметом договору купівлі- продажу нерухомого майна укладеного 31 липня 2018 року між ТОВ "Ковельська оптово- торгова база" та ТОВ "Ковельська ОТБ". Ухвала суду про забезпечення позову 03 квітня 2019 року була скерована до Ковельського ДВС ГТУЮ у Волинській області, проте, органом ДВС виконана була 10 травня 2019 року.

Як стверджує заявник, 06 травня 2019 року ТОВ "Ковельська ОТБ" уклала з Волинською обласною спілкою споживчих товариств договір поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 200000 грн. 08 травня 2019 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (склад О-1, площею 1047 (кв.м), реєстраційний номер: 1, нежитлове приміщення, склад Д-1 площею 1205.91 кв.м реєстраційний номер 1; склад металевий площею 587,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 1; склад Є-1 площею 514,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 1; склад металевий площею 933,4 кв.м. реєстраційний номер 1; склад С-1 площею 1033,2 кв.м., реєстраційний номер 1; прохідна площею 11,7 кв.м., реєстраційний номер 1.

Заявник звертає увагу суду, що станом на 17 травня 2021 року(актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки) предметом договору іпотеки, поряд з іншим, є майно на яке накладено арешт до укладення договору іпотеки. Зазначає, що учасники договору є пов`язаними особами. Засновником ТОВ "Ковельська ОТБ" є Волинська обласна спілка споживчих товариств, яка також знала про існування судової заборони щодо майна. Майно до тепер перебуває в іпотеці, незважаючи, що строк виконання зобов`язання по договору безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 06 травня 2019 року закінчився 05 травня 2020 року, що надає відповідачу можливість в будь -який час вчинити реєстрацію переходу права власності до іпотекодержателя.

Беручи до уваги предмет та підстави позову, та зважаючи що чергове відчуження спірного майна може бути здійснене під час розгляду справи, заявник робить висновок, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Розглянувши доводи позивача викладені у заяві про забезпечення позову, місцевий господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення даної заяви, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За приписами частини 4 статті 137 ГІІК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову: забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу: наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову: імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів: запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №924/790/18, від 11 жовтня 2019 року у справі №910/4762/19 та від 06 квітня 2020 року у справі №203/1491/19.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі №643/12369/19.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що наведені заявником факти свідчать про достатньо обґрунтоване припущення, що чергове відчуження спірного майна може бути здійснене під час розгляду цієї справи, оскільки ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" після звернення 23 липня 2018 року заявника до суду за договорами купівлі-продажу вже відчужувала всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки, правонаступником якої є ТОВ "Ковельська ОТБ", а 06 травня 2019 року (під час дії ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської від 03 квітня 2019 року про забезпечення позову, якою було накладено арешт на об`єкти спірного нерухомого майна) ТОВ "Ковельська ОТБ" уклала з Волинською обласною спілкою споживчих товариств договір поворотної фінансової допомоги (позики) в розмірі 200000 грн.. Крім того, 08 травня 2019 року між відповідачем та іншою особою було укладено іпотечний договір, предметом якого є спірне нерухоме майно. Беручи до уваги той факт, що майно до тепер перебуває в іпотеці, незважаючи, що строк виконання зобов`язання по договору безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги від 06 травня 2019 року закінчився 05 травня 2020 року, що надає відповідачу можливість в будь-який час вчинити реєстрацію переходу права власності до іпотекодержателя.

Предметом позову у даній справі є позовна вимога немайнового характеру про визнання недійсним договору. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, однак враховуючи дії, які відповідач вже вчиняв з нерухомим майном, яке є предметом оспорюваного договору, чергове відчуження спірного майна призведе до необхідності звернення ОСОБА_1 з новими позовами в рамках інших проваджень, що суперечить принципам господарського судочинства.

Судами обох інстанцій досліджено в цьому випадку питання чи не призведе невжиття заявлених позивачем заходів до істотного ускладнення, чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та чи зможе позивач захистити свої права в межах цього одного судового провадження без нових звернень до суду.

Місцевим судом всебічно досліджено доводи заявника, надано оцінку доказам, поданим у підтвердження існування обставин, якими він обґрунтовує свою заяву в цій частині.

Враховуючи предмет та підстави позову, та з метою ефективного захисту оспорюваних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, обраний вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично залишається у володінні власника, а буде обмежено лише можливість розпоряджатися ним, при цьому заходи забезпечення позову жодним чином не перешкоджають та не припиняють господарську діяльність відповідача, збереження нерухомого майна, а тому господарським судом Волинської області обгрунтовано частково задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" на ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 19 травня 2021 року у справі №159/2106/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Матеріали оскарження ухвали у справі №159/2106/19 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "02" липня 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.