ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1953/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Надольського Йосипа Йосиповича, м. Луцьк
до Фізичної особи - підприємця Лещова Сергія Олександровича, смт. Солоницівка, Харківська обл.
про стягнення 184 619,29 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Надольський Йосип Йосипович, м. Луцьк звернувся до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Фізичної особи - підприємця Лещова Сергія Олександровича (смт. Солоницівка, Харківська обл.) попередню оплату по Договору №26-12-18 від 26.12.18р. в сумі 159 600,00 грн.; 3% річних в сумі 7 988,75 грн.; 17 030,54 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 25.05.21р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням учасників справи. Призначено судове засідання на "22" червня 2021 р. об 11:00 год.

Ухвалою суду від 22.06.21р. судове засідання відкласти на "29" червня 2021 р. о 14:00 год.

29.06.21р. від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Суд, заяву позивача, вважає за можливе її задовольнити у зв`язку з тим, що направлення уповноваженого представника в засідання є правом сторони, а також у зв`язку з тим, що участь представників в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

Представник позивача в судове засідання 29.06.21р. не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 29.06.21р. не з`явився.

На час ухвалення рішення в матеріалах справи містяться копії ухвал суду від 25.05.21р. про відкриття провадження по справі та ухвали про відкладення розгляду справи від 22.06.21р., які направлялась відповідачу на адресу вказану в позовній заяві, та яка відповідає адресі, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань. Вищезазначені ухвали повернулись до суду з довідкою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати КГС при розгляді справи № 910/17792/17 від 02.06.2020 року зазначив, що відповідно до частин другої, третьої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Верховний Суд відзначає, що під час перебування справи у провадженні суду останній повинен забезпечувати дотримання балансу між процесуальними правами сторін щодо права бути обізнаним про судову справу та своєчасним розглядом справи і вживати всіх можливих заходів для розгляду справи з дотриманням розумних строків. Отже, розгляд справи судом за відсутності сторони або інших учасників справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення сторони, учасника справи про дату, час та місце судового засідання. За відсутності у суду першої інстанції відомостей щодо належного та своєчасного повідомлення учасника справи про судові засідання він має вжити заходів щодо такого повідомлення, в тому числі відкласти за необхідності розгляд справи.

Приймаючи до уваги те, що суд повинен вжити всіх заходів належного повідомлення учасників справи, а також зважаючи на факт повернення ухвал, які направлялися відповідачу на його адресу - місцезнаходження, вказану в позовній заяві, яка співпадає з адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців громадських формувань, судом було направлено процесуальні документи на електронну адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань (), а саме: копії ухвали суду від 25.05.21р. про відкриття провадження по справі та ухвалу про відкладення судового засідання від 22.06.21р.

При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.05.2021 направлялась відповідачу на адресу, вказану позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_1 , яка співпадає з адресою місцезнаходження відповідача, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте копія ухвали суду була повернута з довідкою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. № 40-44).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте відзив на позовну заяву у строк встановлений судом не подав, суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Між ФОП Надольський Йосип Йосипович (Покупець) та ФОП Лещов Сергій Олександрович (Постачальник) 26 грудня 2018 року укладено Договір №26-12-18, згідно якого Постачальник зобов`язаний передати у зумовлені строки Товар у власність Покупця, а Покупець зобов`язується сплатити за Товар певну грошову суму (п.1.1 Договору).

Згідно п.2.1 Договору якщо інше не передбачено Специфікацією, то оплата за цим Договором проводиться на умовах 100% передоплати, не пізніше трьох банківських днів зі дня отримання рахунку та підписання Договору. Покупець перераховує оплату за Договором на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Постачальник передає Товар Покупцеві у строк шістдесяти робочих днів після отримання оплати за Товар у повному обсязі.

Товар передається на умовах, які зазначаються у Специфікації.

Згідно Специфікації № 1 до вказаного договору загальна вартість товару становить 159 600 грн.

Товар ФОП Надольським Й.Й. оплачено в повному обсязі, що підтверджується

платіжними дорученнями, що додаються до позовної заяви та випискою з рахунку покупця.

Оплата здійснювалася чотирма платіжними дорученнями, а саме: 27.12.2018 року - 50 000 грн. (платіжне доручення № 22); 27.12.2018 року - 50 000 грн. (платіжне

доручення № 23); 28.12.2018 р. - 27.680 грн. (платіжне доручення № 24) та 06.05.2019

року - 31 920 грн. платіжне доручення № 32).

Станом на 12 серпня 2019 року сплив строк, передбачений п. 3.1 договору, однак відповідач своїх зобов`язань щодо поставки товару згідно специфікації не виконав.

ФОП Надольський направив ФОП Лещов С.О. відповідну вимогу від 12.08.2019

року про повернення суми сплаченого авансу у розмірі 159600 грн. до 15 вересня 2019 року.

Вказана вимога залишилась без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом про примусове стягнення суми передоплати, інфляційних та річних, нарахованих на сплачену суму у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є відносинами з купівлі-продажу та відповідають статті 655 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона, (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обов`язок покупця оплатити товар, передбачений у частині 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець, після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на товар зобов`язаний оплатити його вартість, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати, яка враховуючи суму специфікації становить 159 600 грн. Питання попередньої оплати товару урегульоване у статті 693 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Позивач перерахував відповідачу передоплату у розмірі 159 600 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень: платіжне доручення № 22 від 27.12.2018 року, платіжне доручення № 23 від 27.12.2018 року, платіжне доручення №24 від 28.12.2018 року, платіжне доручення № 32 від 06.05.2019 р., отже позивач виконав передбачені договором умови для виконання відповідачем своїх зобов`язань.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі шляхом подання позову.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не виконав обов`язку щодо поставки товару та не надав суду жодних доказів передачі товару у встановлений договором строк, а також не зазначив поважних причин стосовно пропуску встановленого строку поставки.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198, Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував виконання умов укладеного договору №26/12-18 від 26.12.2018 року, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 159 600,00 грн. попередньої оплати, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 7988,75 грн. та інфляційних втрат в розмірі 17030,54 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 7988,75 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 17030,54 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 17030,54 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 205, 526, 530, 546, 548, 549, 610-612, 615, 623-625, 629, 631, ч. 1 ст. 692, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Лещова Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ З154709173) суму попередньої оплати у розмірі 159 600,00 грн., 3% річних в сумі 7988,75 грн., інфляційні втрати в сумі 17030,54 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 769,29 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "05" липня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко