ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року м.Дніпро

Справа № 904/6860/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 (прийняте суддею Бондарєвим Е.М., повне судове рішення складено 30.04.2021) у справі № 904/6860/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

про стягнення основного боргу 28 059 131,19 грн, пені 5 960 563,54 грн, 3% річних 1 948 348,59 грн, інфляційних втрат 2 426 156, 63 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №39/5-3904-20 від 09.12.2020 про стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради заборгованості в загальній сумі 38 394 199,95 грн., з яких:

- 28 059 131,19 грн. заборгованість за газ переданий в період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року;

- 5 960 563,54 грн. пеня за загальний період з 27.12.2018 по 25.04.2020;

- 1 948 348,59 грн. 3% річних за загальний період з 27.12.2018 по 30.09.2020;

- 2 426 156,63 грн. інфляційні втрати за загальний період з лютого 2019 року по вересень 2020 року.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 у цій справі позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про стягнення основного боргу 28 059 131, 19 грн, пені 5 960 563, 54 грн, 3% річних 1 948 348, 59 грн, інфляційних втрат 2 426 156, 63 грн задоволено частково; закрито провадження у справі в частині суми 28 059 131, 19 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору, стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 788 169,06 грн пені, 1 948 348, 59 грн 3 % річних, 2 426 156, 63 грн інфляційних втрат та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 155 026,03 грн.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що відповідач сплатив позивачу суму основного боргу у розмірі 28 059 131,19 грн., після звернення позивача до суду із цим позовом, що підтверджується витягом з оборотного сальдової відомості та платіжними дорученнями: - № від 30.12.2020 на суму 3 415 988,52 грн.; - № від 04.01.2021 на суму 22 671 064,43 грн.; - № від 13.01.2021 на суму 79 716,00 грн.; - № від 14.01.2021 на суму 15 680,49 грн.; - № від 22.01.2021 на суму 428,87 грн.; - №16474 від 22.01.2021 на суму 1 873 696,45 грн.

За таких обставин, провадження в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 28 059 131,19 грн слід закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати спожитого природного газу, позивач, з посиланням на п. 8.2 договору (п.7.2. в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018), нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений газ у розмірі 5 960 563,54 грн. за загальний період з 27.12.2018 по 25.04.2020.

Пунктом 8.2 (пункт 7.2 - в редакції Додаткової угоди №4 від 26.11.2018) договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 (пунктів 5.1, 5.6 - в редакції Додаткової угоди №4 від 26.11.2018) договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок заявленої пені, судом помилок не виявлено.

Зважаючи на доводи відповідача, враховуючи погашення заборгованості, для забезпечення балансу інтересів сторін, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 70% та стягнув з відповідача пеню у розмірі 1 788 169,06 грн.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 1 948 348,59 грн. 3% річних за загальний період з 27.12.2018 по 30.09.2020 та 2 426 156,63 грн. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2019 року по вересень 2020 року.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначив що він є правильним, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4 172 394, 48 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом не вирішено питання щодо залишку позовних вимог.

Однак, фактично, згідно описової частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зменшив пеню на 70%, на суму 4 172 394,48 грн.

За доводами скаржника, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 8.2 (пунктом 7.2 - в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018) Договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 (пунктів 5.1, 5.6 - в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018) цього Договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

А отже, в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне, виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов Договору.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках, або тієї обставини, що він фінансується за рахунок бюджетних коштів тощо.

Апелянт вказує, що предметом розгляду справи було, в тому числі стягнення основної заборгованості за поставлений природний газ у березень - вересень 2019 року.

Так, станом на дату звернення до суду відповідачем було не сплачено основну заборгованість в розмірі 28 059 131,19 грн.

При цьому останній платіж за Договором було зроблено відповідачем ще 30.09.2019 року в розмірі 15 345, 21 грн, з того часу і аж до подачі позову сума основної заборгованості не зменшилась не на копійку.

Відповідач здійснив погашення заборгованості лише під час розгляду поточної справи.

Таким чином, строк затримки розрахунку за Договором з боку відповідача, станом на дату звернення до суду, складав майже 1,5 роки, а вже більше 1 року минуло з того часу як відповідач взагалі припинив здійснювати будь-які платежі за цим Договором.

Вказане свідчить про значне прострочення строків виконання зобов`язань за Договором.

У зв`язку з чим позивач вважає, що судом першої інстанції, в порушення вимог статті 233 ГК України не враховано ступінь виконання зобов`язання з боку відповідача.

Скаржник також вказує, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що, на думку скаржника, судом першої інстанції досліджено не було.

Станом на 01.07.2020 торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49,421 млрд грн, має тенденцію до зростання.

Станом на 30.09.2020, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових зобов`язань складає 78,419 млрд грн (в тому числі заборгованість з податку на прибуток - 1,786 млрд. грн.), довгострокових - 89,097 млрд грн (в тому числі відстрочені податкові зобов`язання - 18,408 млрд. грн); Всього - 167,516 млрд. грн.

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років.

За доводами скаржника, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2020/2021 років.

Скаржник також посилається на те, що держава, покладаючи на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

На думку скаржника, скрутне матеріальне становище відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Крім того, відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

Крім цього, апелянт звертає увагу суду на ту обставину, що місцевим господарським судом не враховано того, що визначений Договором розмір пені 15,3% значно нижче навіть однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла в спірний період (17%), та в 2,2 рази менше максимально встановленої суми пені.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування зазначає, що з метою досягнення сторонами розумного та об`єктивного балансу, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 2 ст. 233 ГК України законодавець передбачив можливість зменшення розміру пені. Це право реалізується виключно судами при використанні їх дискреційних повноважень і полягає лише в зменшенні розміру відповідальності, (зокрема зменшенні пені) але ніяким чином не в звільненні від неї, оскільки дані поняття не є тотожними в силу існування їх принципової різниці.

У зв`язку з чим, передбачені ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218, ч. 3 ст. 219 ГК України загальні підстави для звільнення боржника від відповідальності, не можуть бути пріоритетними та виключними підставами для зменшення розміру неустойки. Адже умови реалізації судами свого права на зменшення розміру штрафних санкцій регулюється спеціальними нормами чинного законодавства.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 13.04.2017 у справі № 904/8990/16: суд не порушує імперативних приписів закону щодо звільнення відповідача від відповідальності, тому що не звільняє відповідача від сплати пені, а лише зменшує її розмір.

Таке право суду передбачено чинними Цивільним, Господарським та Господарським процесуальним кодексами України, а ст. 219 Господарського кодексу України лише конкретизує обставини, за яких можливе зменшення розміру неустойки, поряд з умовами, передбаченими ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України".

Відповідач зазначає, що в даному випадку присутній високий ступінь виконання зобов`язання.

Так, станом на день пред`явлення скаржником позову, сума основного боргу складала менш ніж 12 % від загальної суми поставки, яка підлягала оплаті і в подальшому була погашена в повному обсязі. У зв`язку з чим, предмет позову фактично склали штрафні та фінансові санкції, які не відносяться до основного доходу скаржника і є сплаченими на сьогоднішній день в повному обсязі. Це підтверджується долученими до цього відзиву платіжними дорученнями.

Натомість з метою спростування зазначених у апеляційній скарзі аргументів позивача, відповідач звертає увагу на наступні обставини, що впливали на порядок оплати заборгованості за договором постачання природного газу № 3468/18-БО-4 від 04.10.2018:

результатом господарської діяльності КП "Теплоенерго", на відміну від АТ НАК "Нафтогаз України", є збиток. Внаслідок цього, підприємство тривалий час було позбавлене можливості своєчасної та одномоментної оплати заборгованості власними коштами. Це підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи, згідно з яких оплата основного боргу здійснювалась поступово, в міру фінансових можливостей підприємства.

Щодо коштів, які потрапляли в порядку постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 на рахунки зі спеціальним режимом використання та підлягали автоматичному пріоритетному перерозподілу на рахунки скаржника у 80 % співвідношенні, відповідач посилається на те, що їх кількість недостатня для повного покриття своїх зобов`язань перед АТ НАК "Нафтогаз України". Це підтверджується довідкою "Стан дебіторської та кредиторської заборгованості за послуги теплопостачання станом на 01.05.2021", відповідно до якої актуальна заборгованість споживачів перед підприємством складає 1 372 732 млн. грн, що було б достатньою сумою для розрахунку за договором.

Основною причиною порушення зобов`язання перед АТ НАК "Нафтогаз України" є велика кредиторська заборгованість споживачів підприємства через несвоєчасні та здійснені ними не в повному обсязі платежі за спожиту теплову енергію.

При цьому, підприємство не є кінцевим споживачем природного газу за укладеними з АТ НАК "Нафтогаз України" договорами, у зв`язку з чим є "залежним" від платіжної дисципліни своїх кінцевих споживачів, яка зазнає негативних тенденцій. Це пов`язано також із внесенням деяких змін до чинного законодавства України через введення карантинних та інших обмежувальних заходів. Зокрема, ч. 4 п. 3 ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби" було заборонено на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

В той час, коли за умов відсутності карантину та обмежувальних заходів, положеннями ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про житлово комунальні послуги" було встановлено чіткі межі розміру пені, - не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення за умови не перевищення її суми 100 відсотків загального боргу.

За наведених обставин, підприємство не володіє широким спектром повноважень у формі важелів впливу на своїх контрагентів, 90 % з яких складають незахищені категорії, - "населення", "бюджет", "релігія".

Незважаючи на зазначені обставини, КП "Теплоенерго" окрім активної позовної роботи, яка відображена на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, залучає всі можливі ресурси для економії коштів - перехід на трьох денний робочий тиждень та скорочення штату і працівників, недопускаючи включення його до списку злісних боржників скаржника, розміщеного на його офіційному сайті, що підтверджується матеріалами справи.

Також відповідач зазначає, що з моменту укладання договору включно по дату підписання сторонами наступного, аналогічного договору на опалювальний сезон 2019/2020, із рахунку зі спеціальним режимом використання КП "Теплоенерго" практично кожні 1-3 банківські дні списувались кошти на погашення заборгованості за вказаним договором.

І лише після укладення сторонами нового, аналогічного договору на поставку природного газу для вироблення теплової енергії бюджетним установам та організаціям впродовж опалювального сезону 2019/2020 (договір № 2061/1920-БО-4), з метою недопущення зриву зазначеного сезону шляхом розірвання поточного договору поставки через неможливість забезпечення збитковим підприємством оплати використаного природного газу, кошти, які надходили на спеціальний рахунок спрямовувались на погашення заборгованості саме за поточним договором.

За доводами відповідача, призупинення оплат за договором №3468/18-БО-4 від 04.10.2018 було вимушеним, а отримувані від споживачів кошти спрямовувались за призначенням, адже також йшли на оплату природного газу по категорії споживачів "бюджет". Тобто, КП "Теплоенерго" не здійснювало самовільного розпорядження коштами, які потрапляли на його рахунки і не спрямовувало їх на будь які інші витрати чи на користь будь якого іншого кредитора. У зв`язку з чим, підприємство керувалось виключно добросовісними намірами з метою недопущення летальних наслідків у вигляді зриву відповідного опалювального сезону.

Судом першої інстанції було враховано не лише майнове становище КП "Теплоенерго", але й АТ НАК "Нафтогаз України", оскільки суд задовольнив клопотання підприємства про зменшення пені частково. В той час, як питання зменшення пені відноситься саме до дискреційних повноважень суду, тобто таких, які реалізуються на його власний розсуд.

Крім того, відповідач зазначає, що опалювальні сезони 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020, є такими, що безперебійно завершились. При тому, що будь яких підстав-обставин, які б вказували на недостатність коштів для здійснення поточної діяльності АТ НАК "Нафтогаз України" та документів, які б їх підтвердили по сьогоднішній день немає та в матеріалах справи відсутні.

Що стосується майнового стану КП "Теплоенерго", відповідач окремо звертає увагу, що попри наявність основних, вищезазначених причин незадовільного фінансового стану підприємства, в даному випадку слід звернути увагу ще на існування ряду обтяжуючих та незалежних від волі підприємства обставин, таких як: прийняття КП "Теплоенерго" в порядку ст. 22 ЗУ "Про теплопостачання" боргів від попередніх теплопостачальних організації в силу переведення їх боргу шляхом підписання відповідних договорів на сукупну суму 674 416 197 грн.; передача на підставі відповідних рішень Дніпровської міської ради основних фондів та інших активів, обтяжених тягарем їх утримання;

Підприємство не обмежене лише одним, укладеним із скаржником договором, оскільки КП "Теплоенерго" добросовісно виконує свої зобов`язання й за іншими договорами, зокрема договорами реструктуризації.

Наведені обставини фінансової складової становища підприємства призвели до включення його в Реєстр теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. За таких обставин, будь яке збільшення фінансового тиску, зокрема шляхом присудження надмірно великого розміру пені, в даному випадку може призвести до летальних наслідків, зокрема: спричинення неможливості виконання в добровільному порядку рішення суду в міжопалювальний період, впродовж якого підприємство отримує мізерну кількість коштів від споживачів.

Крім того, відповідач зазначає, що КП "Теплоенерго" також є соціально-важливим, монопольним суб`єктом господарювання та створене для задоволення потреб споживачів м. Дніпра у сфері постачання теплової енергії.

У зв`язку з чим, на підприємство розповсюджуються положення ч. 2 ст.10 ЗУ "Про природні монополії" та положення ЗУ "Про теплопостачання", які забороняють будь які обмеження енергопостачання об`єктів у сфері теплопостачання. А будь яке збільшення фінансового тиску на й без того збиткове підприємство може спричинити зрив опалювального сезону, що вплине на енергетичну стабільність та надійність енергосистеми в цілому та спричинить виникнення відповідної соціальної напруженості серед споживачів Підприємства через зниження їх рівня довіри до органів місцевого самоврядування і завдасть суттєвої шкоди інтересам держави в цілому, яка є власником АТ НАК "Нафтогаз України".

Водночас, зменшення пені на 70 %, ніяким чином не повпливає на фінансове становище скаржника, який на відміну від КП "Теплоенерго" є прибутковим, і не вбачає в собі передумов для настання аналогічних, летальних наслідків.

На думку відповідача, сума пред`явленої пені ґрунтується на завищеній в чотири рази від законодавчо встановленої позовній давності, яка, в даному випадку, складає п`ять років. А окрім пені позивачем нараховано ще 3% річних та інфляційні витрати в розмірі сплачених на сьогоднішній день 4 374 505, 22 млн. грн. Така сума в своїй сукупності є меншою від пред`явленого розміру пені та повністю покрила можливі негативні наслідки скаржника, які в даному випадку не є доведені.

Суми зобов`язань споживачів КП "Теплоенерго" і застосовувані до них заходи відповідальності у разі порушення таких зобов`язань, є апріорі неспіврозмірними із аналогічними, які застосовуються до Підприємства з боку АТ НАК "Нафтогаз України", де лише за одним договором по одній категорії споживачів сума поставки газу складає 237 711 857, 40 млн. грн.

При цьому, наведені суми стосуються лише однієї вибіркової угоди одного суб`єкта- надавача послуг, яких у АТ НАК "Нафтогаз України", як компанії із загальнодержавним рівнем, є більш ніж достатньо. Відповідно, позивач окрім основних доходів отримує й дохід у вигляді санкцій, які згідно з його установчими документами не входять до доходів від основної господарської діяльності.

Додатково відповідач зауважує, що розмір пені, яку КП "Теплоенерго" може пред`явити своїм боржникам відповідно до ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" має чітку межу, - не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. В той час, як скаржником нараховано пеню в розмірі 15.3 % за кожен день прострочення, що є очевидно неспіврозмірним.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 у справі № 904/6860/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 29.06.2021 о 15:45 год.

У судовому засіданні 29.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (далі - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - відповідач, споживач) 04.10.2018 укладений договір постачання природного газу № 3468/18-БО-4, з урахуванням додаткових угод, (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 3.8 договору приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання оформлюється актом приймання-передачі. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 договору (п.п. 3.8.1 договору).

На виконання умов договору, позивач в період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року поставив відповідачу природний газ на суму 237 711 857,40 грн. за наступними актами приймання-передачі природного газу:

1) за жовтень 2018 року від 31.10.2018 на суму 1 610 895,90 грн.;

2) за листопад 2018 року від 30.11.2018 на суму 49 418 611,64 грн.;

3) за грудень 2018 року від 31.12.2018 на суму 49 357 770,53 грн.;

4) за січень 2019 року від 31.01.2019 на суму 63 079 691,21 грн.;

5) за лютий 2019 року від 28.02.2019 на суму 39 593 777,47 грн.;

6) за березень 2019 року від 31.03.2019 на суму 33 494 116,79 грн.;

7) за квітень 2019 року від 30.04.2019 на суму 832 223,59 грн.;

8) за травень 2019 року від 31.05.2019 на суму 117 775,25 грн.;

9) за червень 2019 року від 30.06.2019 на суму 67 080,07 грн.;

10) за липень 2019 року від 31.07.2019 на суму 57 130,62 грн.;

11) за серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму 38 000,28 грн.;

12) за вересень 2019 року від 30.09.2019 на суму 44 784,05 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідно до пункту 6.1 договору (пункт 5.1 в редакції Додаткової угоди №4 від 26.11.2018) остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати за отриманий природний газ, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції та звернення позивача з позовом до суду.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені.

В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 6.1 договору поставки остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. У встановлений договором строк умови договору щодо оплати вартості поставленого товару відповідачем не виконані.

Відповідач сплатив позивачу суму основного боргу у розмірі 28 059 131,19 грн, після звернення позивача до суду із цим позовом, що підтверджується витягом з оборотного сальдової відомості та платіжними дорученнями: - № від 30.12.2020 на суму 3 415 988,52 грн.; - № від 04.01.2021 на суму 22 671 064,43 грн.; - № від 13.01.2021 на суму 79 716,00 грн.; - № від 14.01.2021 на суму 15 680,49 грн.; - № від 22.01.2021 на суму 428,87 грн.; - №16474 від 22.01.2021 на суму 1 873 696,45 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 28 059 131, 19 грн було закрито судом першої інстанції на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати спожитого природного газу, позивач, з посиланням на п. 8.2 договору (п.7.2. в редакції Додаткової угоди № 4 від 26.11.2018), нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений газ у розмірі 5 960 563, 54 грн за загальний період з 27.12.2018 по 25.04.2020.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2 (пункт 7.2 - в редакції Додаткової угоди №4 від 26.11.2018) договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно пункту 6.1 (пунктів 5.1, 5.6 - в редакції Додаткової угоди №4 від 26.11.2018) договору, він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до частини першої ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Перевіривши розрахунок заявленої пені, судом першої інстанції помилок не виявлено.

Зважаючи на доводи відповідача, враховуючи погашення заборгованості, для забезпечення балансу інтересів сторін, судом першої інстанції було зменшено розмір пені на 70% та стягнуто з відповідача пеню у розмірі 1 788 169, 06 грн.

Так, за доводами відповідача, посилання позивача на принцип незворотності дії в часі є недоцільним, оскільки останній здійснив нарахування пені саме під час карантину та після введення в дію п.15 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який є чинним і на сьогоднішній день. Пред`явлені АТ НАК "Нафтогаз України" вимоги, в частині нарахованої пені в розмірі 5 960 563,54 грн. є передчасними, оскільки не відповідають волі законодавця, викладеній у п.15 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". У зв`язку з чим, відповідач приходить до висновку про необхідність повної відмови у задоволенні стягнення з КП "Теплоенерго" пред`явленої АТ НАК "Нафтогаз України" пені в повному обсязі.

Що стосується деяких заперечень позивача стосовно наявності у КП "Теплоенерго" права на зменшення розміру пені на 90% відповідач зазначає, що опалювальні сезони 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, є такими, що безперебійно завершились. А поточний опалювальний сезон 2020/2021 підходить до свого закінчення і станом на сьогоднішній день не існує жодних обставин, які б ймовірно в майбутньому спричинили його зрив, в тому числі обставини неможливості забезпечення підприємств необхідних природним газом. Адже з аналізу останніх фінансових звітних даних позивача та актуальних відомостей, розміщених на офіційному сайті, вбачається його прибутковість та позитивні тенденції покращення фінансового становища.

Відповідач зазначає, що договір постачання природного газу №3468/18-БО-4 від 04.10.2018 було укладено на опалювальний сезон 2018/2019 років для забезпечення виробництва теплової енергії бюджетним установам та організаціям. З моменту його укладання і по дату підписання сторонами наступного, аналогічного договору на опалювальний сезон 2019/2020, із рахунку зі спеціальним режимом використання КП "Теплоенерго" практично кожні 1-3 банківські дні списувались кошти на погашення заборгованості за договором № 3468/18-БО-4 від 04.10.2018. Станом на сьогоднішній день всі зобов`язання по вказаному договору підприємством виконані. Водночас, після укладення сторонами нового, аналогічного договору на поставку природного газу для вироблення теплової енергії бюджетним установам та організаціям впродовж опалювального сезону 2019/2020 (договір №2061/1920-БО-4) з метою недопущення зриву зазначеного сезону шляхом розірвання поточного договору поставки через неможливість забезпечення збитковим підприємством оплати використаного природного газу, кошти, які надходили на спеціальний рахунок спрямовувались на погашення заборгованості саме за поточним договором. Відповідно до оборотно-сальдових відомостей по вказаному договорі, станом на сьогоднішній день КП "Теплоенерго" оплатило 59 935 650,06 грн. Таким чином, зазначені дії були вимушеними та в жодному разі не характеризуються недобросовісними намірами, а навпаки - були спрямовані на недопущення летальних наслідків.

Відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення 5 960 563,54 грн пені є передчасними. Також відповідач звертає увагу, що збільшення фінансового тиску, зокрема шляхом присудження надмірно великого розміру пені, в даному випадку може призвести до летальних наслідків, зокрема: - спричинення неможливості забезпечення споживачів послугою централізованого опалення та гарячого водопостачання, які є основними статутними завданнями підприємства; - спричинення виникнення у підприємства заборгованості зі сплати податків, зборів, інших платежів до бюджету, заробітної плати тощо; - спричинення значних економічних збитків місцевому бюджету, з якого органи місцевого самоврядування будуть змушені виділяти кошти на відновлення платоспроможності КП "Теплоенерго", або ж у разі його оголошення банкрутом - на створення нового, аналогічного підприємства, яке б задовольняло потреби споживачів у теплопостачанні; - спричинення виключення КП "Теплоенерго" з Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі перед стягувачем АТ "НАК "Нафтогаз України", у зв`язку із неможливістю належного виконання відповідних договорів реструктуризації заборгованості за природний газ. Таким чином, відповідач звертає увагу суду, що навіть у разі відсутності існування пов`язаних із передбаченими п. 15 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" обставин, КП "Теплоенерго" у будь якому випадку не позбавлене права на зменшення розміру нарахованої пені на 90 %. Адже наведені обставини, на ряду з іншими, детально розкритими в поданих КП "Теплоенерго" заявах по суті, є беззаперечним свідченням їх винятковості, яка необхідна для реалізації судом права на зменшення розміру пені в порядку ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, що підтверджується судовою практикою.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копії наступних документів: фінансового звіту, стану дебіторської заборгованості, рішення Дніпропетровської міської ради №28/12 від 27.07.2016 "Про надання дозволу на передачу з балансу КП "Дніпропетровські теплові мережі" на баланс КП "Теплоенерго" об`єктів і мереж теплопостачання, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотне значення можуть мати обставини, які стосуються причин невиконання або неналежного виконання зобов`язання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

У даному випадку, при зменшенні розміру пені на 70 процентів, господарським судом враховано оплату відповідачем заявленої до стягнення суми основного боргу у повному обсязі, те, що метою діяльності підприємства відповідача є постачання споживачам теплової енергії, які несвоєчасно розраховуються за надані послуги і сплата повної суми заявленої до стягнення пені, яка є надмірною, може призвести до зриву опалювального сезону, а також враховані майнові інтереси обох сторін і той факт, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають і на майнові інтереси позивача у справі.

З огляду на викладене господарський суд надав оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, обґрунтовано встановив наявність підстав для зменшення розміру пені на 70 процентів та задоволення позовних вимог про її стягнення з відповідача в сумі 1 788 169, 06 грн.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано особливості майнового стану позивача, а також те, що несвоєчасність здійснення оплати контрагентами погіршує його фінансове становище і впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки пеня не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

При цьому зменшення суми пені саме на 70 процентів, як вбачається з оскаржуваного рішення, здійснено господарським судом безпосередньо з урахуванням заперечень позивача.

Твердження скаржника про необґрунтованість посилань відповідача як на підставу для зменшення розміру пені на тяжкий фінансовий стан, оскільки такий стан не є винятковим випадком не можуть свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені з огляду на те, що при задоволенні клопотання про таке зменшення судом були оцінені усі обставини справи в сукупності.

Слід зазначити, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат задоволено місцевим господарським судом і таке стягнення в певній мірі компенсує знецінення несвоєчасно сплачених відповідачем коштів, тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку у своєму фінансовому стані.

Доводи скаржника стосовно обставин не вирішення судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення питання щодо залишку позовних вимог, визнаються колегією суддів апеляційного суду безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вірно зазначено скаржником в апеляційній скарзі в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення не вирішено питання щодо залишку позовних вимог по стягненню з відповідача на користь позивача пені у зменшеній частині.

При цьому, в описові частині оскаржуваного судового рішення зазначено про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені на 70% та стягнення з відповідача пені у розмірі 1 788 169,06 грн.

Таким чином, судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної ухвали допущено описку.

Проте, обставини не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення про відмову в іншій частині позову не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та у відповідності до ч. 2 ст. 277 ГПК України не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Таку описку можна виправити у спосіб, визначений процесуальним законом.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення господарського суду відповідає чинному законодавству.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених вище обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 у справі № 904/6860/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2021 у справі № 904/6860/20 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.07.2021.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко