РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2021Справа № 910/1851/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/1851/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Соніт" (Республіка Білорусь, 213134, Могильовська область, Могильовський район, Буйнічський с/с, ст. Буйнічи; Республіка Білорусь, 212030, м. Могильов, Главпоштампт, а/я 53; реєстраційний номер: 812002650)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соніт-Маркет" (Україна, 03057, м. Київ, вул. Довженка, буд. 12-А; ідентифікаційний код: 41786773)

про стягнення 105 813,71 Євро

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Соніт" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соніт-Маркет" (далі - відповідач) про стягнення 105 813,71 Євро.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Контрактом № 28/12-2017 від 28.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1851/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2021.

У підготовче засідання 10.03.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 10.03.2021 судом було оголошено перерву до 07.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1851/21 призначено на 07.04.2021.

05.04.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

У підготовче засідання 07.04.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 07.04.2021 судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 12.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/1851/21 призначено на 12.05.2021.

У підготовче засідання 12.05.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/1851/21, призначене на 09.06.2021, не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, судове засідання призначено на 23.06.2021.

У судове засідання 23.06.2021 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Оскільки в матеріалах справи наявні всі необхідні докази для ухвалення рішення, а також враховуючи, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, суд розглянув справу за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 23.06.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Соніт" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Соніт-Маркет" (далі - покупець, відповідач) було укладено Контракт № 28/12-2017 (далі - Контракт), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і оплатити товар у кількості, якості, номенклатурі (асортименті) у відповідності до специфікацій (попередньо погоджених), які є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами пункту 1.2 Контракту товар постачається покупцю для оптової та роздрібної торгівлі.

У пунктах 3.2, 3.3 Контракту сторони погодили, що умови поставки вказуються в специфікаціях до цього Контракту. Товар постачається покупцю партіями за цінами, найменуванням, в кількості та асортименті, що відповідає вказаному в специфікації.

Відповідно до п. 4.1 Контракту право власності і ризик випадкової загибелі або псування товару переходить від постачальника до покупця з моменту відвантаження товару.

За змістом пунктів 5.1, 5.3 Контракту ціна товару встановлюється в Євро, погоджується в специфікації (Додаток до Контракту), яка одночасно є Протоколом погодження вільної оптової ціни і невід`ємною частиною цього Контракту. До сплати підлягає сума, вказана в рахунку-фактурі і накладній, які оформлені на кожну поставку товару. Орієнтовна ціна Контракту складає 500 000,00 Євро.

Згідно з п. 6.1 Контракту покупець зобов`язаний здійснити оплату за партію товару в строк, що не перевищує 180 календарних днів з моменту відвантаження товару.

Пунктом 6.2 Контракту передбачено, що датою відвантаження товару є дата виписки постачальником товарно-транспортної накладної. Сума, що підлягає до оплати, зазначається в рахунку-фактурі на кожну партію товару.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.2 Контракт вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2018 року включно. У випадку якщо жодна із сторін до спливу строку дії Контракту не заявить про намір його розірвати, Контракт вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

16.12.2019 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Контракту, якою доповнили Контракт підпунктом 7.3 наступного змісту: "Товар, який не користується попитом у кінцевих споживачів більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, покупець вправі повернути постачальнику за його згодою".

Як зазначає позивач, на виконання умов Контракту, на підставі CMR від 01.07.2019 та товарної накладної №0773209 від 01.07.2019, CMR від 17.07.2019 та товарної накладної №0773264 від 17.07.2019, CMR від 14.08.2019 та товарної накладної №1639005 від 14.08.2019, CMR від 10.09.2019 та товарної накладної №1639052 від 10.09.2019, CMR від 01.10.2019 та товарної накладної №1639076 від 01.10.2019, CMR від 08.10.2019 та товарної накладної №1639083 від 08.10.2019, CMR від 11.11.2019 та товарної накладної №1639096 від 11.11.2019, CMR від 27.11.2019 та товарної накладної №0995402 від 27.11.2019, CMR від 13.12.2019 та товарної накладної №0995405 від 13.12.2019, CMR від 24.12.2019 та товарної накладної №0995408 від 24.12.2019, CMR від 22.01.2020 та товарної накладної №0995425 від 22.01.2020, CMR від 05.02.2020 та товарної накладної №0995427 від 05.05.2020, CMR від 17.02.2020 та товарної накладної №0995431 від 17.02.2020, CMR від 10.03.2020 та товарної накладної №0995441 від 10.03.2020, ним було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 102 734,42 Євро.

Крім того, за твердженнями позивача, в період дії Контракту, на підставі CMR від 26.06.2020 та товарної накладної №0995458 від 26.06.2020 і CMR від 17.07.2020 та товарної накладної №1045577 від 17.07.2020 відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 13 950,28 Євро.

Загалом, в період з липня 2019 року по липень 2020 року, як зазначає позивач, відповідачу було поставлено товар загальною вартістю 116 684,70 Євро.

З матеріалів справи вбачається, що, на виконання умов Контракту, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури, в яких зазначено кількість, номенклатуру та вартість товару.

01.11.2020 сторонами було підписано Акт звірки взаєморозрахунків до Контракту, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 01.11.2020, складає 105 813,71 Євро.

05.11.2020 сторони уклали також Додаткову угоду № 3 до Контракту, якою виклали пункт 6.1 Контракту в наступній редакції: "Покупець зобов`язаний здійснити оплату за партію товару в строк, що не перевищує 180 календарних днів з моменту відвантаження товару, крім товару, поставленого по CMR від 26.06.2020 на суму 9 441,95 Євро і CMR від 17.07.2020 на суму 4 508,33 Євро. Сторони домовились, що товар, поставлений по вказаним CMR підлягає оплаті в строк не пізніше 20.11.2020".

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Контрактом, позивач направив відповідачу претензію № 179/2020 від 09.11.2020 про погашення заборгованості в розмірі 91 863,43 Євро, на яку відповідачем було надано відповідь на претензію № 1 від 12.11.2020 про неможливість погашення вказаної заборгованості.

Крім того, позивачем було направлено відповідачу претензію № 190/2020 від 25.11.2020 про погашення заборгованості за Контрактом у розмірі 13 950,28 Євро, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить, з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви про зміну підстав позову, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Контрактом в розмірі 105 813,71 Євро, що складає 3 575 582,82 грн за офіційним курсом Національного банку України на дату підписання позовної заяви.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 365 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 43 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

У пунктах 11.2, 11.4 Контракту, в редакції Додаткової угоди № 2 від 05.11.2020 до Контракту, сторони погодили, що у випадку якщо сторони не прийдуть до згоди, спір підлягає розгляду в судовому порядку за місцезнаходженням відповідача. Правом, яке підлягає застосуванню при вирішенні спору, є право країни, на території якої розглядається спір.

З огляду на вищенаведене, оскільки місцезнаходженням відповідача є: Україна, 03057, м. Київ, вул. Довженка, буд. 12-А, відповідно до умов Контракту, цей спір підлягає розгляду в Господарському суді міста Києва і при його вирішенні застосуванню підлягають норми законодавства України, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами Контракту.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Контракт, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем в період з липня 2019 року по липень 2020 року товару за Контрактом загальною вартістю 116 684,70 Євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарними накладними та міжнародними транспортними накладними (CMR), а також факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених осіб відповідача та відтиски його печатки у вказаних вище товарних накладних та відмітки про отримання вантажу у міжнародних транспортних накладних (CMR).

Вищевказані товарні накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає зазначені накладні як належні докази на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Суд також встановив, що відповідач повернув позивачу частину поставленого товару вартістю 8 663,20 Євро, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями Проформи-інвойсу № 1 від 12.10.2020 до Контракту, Специфікації №1 від 12.10.2020 та CMR 001 від 12.10.2020. Вказаний товар було отримано позивачем на території Республіки Білорусь 15.10.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 6.1 Контракту, зобов`язання відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мало бути виконане в строк, що не перевищує 180 календарних днів з моменту відвантаження товару, крім товару, поставленого по CMR від 26.06.2020 на суму 9 441,95 Євро і CMR від 17.07.2020 на суму 4 508,33 Євро, який мав бути оплачений відповідачем у строк не пізніше 20.11.2020.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Контракту, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заборгованість відповідача за Контрактом в розмірі 105 813,71 Євро також підтверджується наявним у матеріалах справи підписаним обома сторонами та скріпленим їхніми печатками Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2020.

Враховуючи ту обставину, що інформація, яка відображена у вказаному акті звірки взаємних розрахунків, підтверджена первинними документами і акт звірки взаємних розрахунків містить підписи уповноважених осіб та відтиски печаток сторін, суд приймає Акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2020 як належний доказ на підтвердження визнання відповідачем заборгованості за Контрактом.

Доказів погашення відповідачем вищезазначеної заборгованості за Контрактом суду не надано.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 Цивільного кодексу України унормовано, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як було вказано вище, в пунктах 5.1, 5.2 Контракту сторони погодили ціну товару та валюту платежу - Євро.

З огляду на вищенаведене, оскільки в Контракті сторони визначили грошове зобов`язання в іноземній валюті (Євро), суд не вбачає правових підстав для визначення еквіваленту заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми у національній валюті України, оскільки зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з відповідача, вноситиме двозначність до розуміння суті обов`язку відповідача за Контрактом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Контрактом у розмірі 105 813,71 Євро.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 587,21 Євро, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, про які зазначено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, у зв`язку з розглядом цієї справи, у встановлені процесуальним законом порядку та строк, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розподілу вказаних витрат між сторонами.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соніт-Маркет" (Україна, 03057, м. Київ, вул. Довженка, буд. 12-А; ідентифікаційний код: 41786773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Соніт" (Республіка Білорусь, 213134, Могильовська область, Могильовський район, Буйнічський с/с, ст. Буйнічи; Республіка Білорусь, 212030, м. Могильов, Главпоштампт, а/я 53; реєстраційний номер: 812002650) заборгованість в розмірі 105 813 (сто п`ять тисяч вісімсот тринадцять) Євро 71 цент та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 587 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят сім) Євро 21 цент.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.07.2021

Суддя О.В. Нечай