РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021Справа № 910/758/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн"

про стягнення 803 795, 81 грн, розірвання договору та повернення майна

Представники:

від позивача: Ярошинський О.С.;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" (далі - відповідач), в якому просить суд, з урахуванням клопотання про усунення недоліків позовної заяви:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 803 795, 81 грн, з яких: 737 430, 65 грн - основний борг, 38 478, 41 грн - пеня, 16 574, 28 грн - інфляційні втрати та 11 312, 47 грн - 3 % річних;

- припинити господарські правовідносини шляхом розірвання договору оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018;

- повернути Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" майно, що було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 № 3- А, а саме: КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інв. № 14020; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959; Ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інв. № 16998; Напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інв. № 22053; VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інв. № 22433; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інв. №22501; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інв. № 22610; Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611, аналогічно порядку, що був застосований при передачі вказаного майна орендарю - у задовільному робочому стані у м. Миколаєві за актами приймання-передавання індивідуально визначеного державного рухомого майна (по кожній одиниці окремо), підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 позовну заяву Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" залишено без руху. Встановлено Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.02.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшло клопотання про поновлення розгляду справи, в якому позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.03.2021.

У судовому засіданні 11.03.2021 судом відкладено розгляд справи на 08.04.2021.

12.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" надійшлов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відповідно до умов договору саме на позивача покладено обов'язок коригування орендної плати за кожен місяць, виставлення рахунків та надання їх відповідачеві, а отже відповідач не міг сплачувати орендну плату без відповідного рахунку з відкоригованою орендною платою за конкретний місяць. Крім цього, відповідач зазначає, що листи були адресовані відповідачеві на адресу :01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 175/-19, в той час, як місцезнаходження відповідача згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань : 02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1-Д.

18.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що ним надано до суду копію претензії до відповідача від 05.10.2020 №06/1180 на суму 597 097,50 грн. та докази її отримання відповідачем, а отже у відповідача відсутні підстави вказувати на необізнаність щодо існуючої заборгованості та виставлених рахунків. Крім цього, позивач зазначає, що надсилав відповідачу всі рахунки по договору, а неотримання надісланих первинних документів відбулось внаслідок неприйняття поштових відправлень відповідачем.

06.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" надійшли пояснення, в яких відповідач зазначає, що на виконання умов договору відповідач сплатив на користь позивача завдаток у розмірі 524 570,40 грн., який позивач повинен був врахувати за останні місяці оренди, а отже вимога про стягнення основної суми заборгованості повинна бути скоригована на суму завдатку, в результаті чого увесь розрахунок позовних вимог підлягає перерахунку. Крім цього, відповідач зазначає, що між позивачем та відповідачем 26.03.2021 було укладено додаткову угоду №3, відповідно до умов якої договір припинив дію в частині техніки (шести одиниць), яку цього ж дня відповідач повернув позивачеві за актами приймання-передачі частини індивідуально визначеного державного майна за договором.

08.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшло клопотання, в якому позивач у зв'язку з продовженням дії карантину просить суд продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти розгляд справи, призначений на 08.04.2021.

У судовому засіданні 08.04.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 13.05.2021.

09.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує позовні вимоги, викладені у п.7 позовної заяви від 14.01.2021 №06/52 в частині повернення Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" майна, що було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 № 3- А, а саме: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959, аналогічно порядку, що був застосований при передачі вказаного майна орендарю - у задовільному робочому стані у м. Миколаєві за актами приймання-передавання індивідуально визначеного державного рухомого майна (по кожній одиниці окремо), підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача.

У судовому засіданні 13.05.2021, розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду та, відповідно, розглядає справу з урахуванням цієї заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/758/21 призначено на 03.06.2021.

31.05.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна, у зв'язку з чим сума завдатку не може бути врахована за заявлений період.

У судовому засіданні 03.06.2021 оголошено перерву до 24.06.2021.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 24.06.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.11.2018 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" (далі - орендар) укладено договір оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування групу об`єктів окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніка у кількості 9 одиниць згідно із Переліком (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього договору (надалі - майно), що знаходиться на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до Звіту про незалежну експертну оцінку, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська оціночна компанія» станом на 30.06.2018 року і становить 2 350 980, 00 гривень без урахування ПДВ (п. 1.1. договору, в редакції додаткової угоди №2 від 20.08.2019).

Майно передається в оренду з метою використання його за цільовим призначенням (п. 1.2 Договору).

Умовами п. 2.1 договору, передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном після підписання сторонами цього Договору, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна.

Згідно п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 20.08.2019, орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) (надалі - Методика), за ставкою, зазначеною в Розрахунку плати за базовий місяць оренди окремого індивідуально визначено рухомого майна (надалі - Розрахунок) (додаток №2), який є невід`ємною частиною цього договору, від вартості майна, зазначеної в додатку № 2 до цього договору і становить згідно з розрахунком без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2018 року) 45 806, 44 грн.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 3.3 договору, розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції від базового до першого місяця оренди включно. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за звітний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Умовами п. 3.9 договору сторони встановили, що зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж 6-ти (шести) місячної орендної плати за базовий місяць оренди, який вноситься в рахунок орендної плати за останні місяці оренди.

Згідно п. 3.10 договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючі штрафні санкції

Пунктом 3.11 договору передбачено, що у випадку закінчення дії цього договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві з вини орендаря, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

Відповідно до п. 5.1. договору, орендар зобов`язується:

- протягом 30-ти календарних днів після підписання договору внести завдаток, передбачений п. 3.9 цього Договору. Після закінчення строку оренди договору, здійснюється перерахування орендної плати за останні місяці з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати, він має відшкодувати орендодавцю завдані порушенням орендаря документально підтверджені реальні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення договору, за згодою сторін, сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (безпідставно отримані кошти), яка підлягає поверненню орендодавцем на вимогу орендаря у визначений останнім строк (п. 5.1.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 14.11.2018);

- своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих йому орендодавцем. На вимогу орендодавця проводити звіряння розрахунків по орендних платежах і оформлювати відповідні акти звіряння (п. 5.1.3 договору);

- у разі припинення, розірвання цього договору, часткового припинення зобов'язань сторін за їх домовленістю у зв'язку із частковим поверненням майна орендодавцеві повернути в 5-ти денний термін орендодавцеві майна у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендаря. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження (п. 5.1.10 договору);

- у разі зміни рахунку, назви підприємства, телефону, юридичної адреси повідомляти про це орендодавця у тижневий строк (п. 5.1.14 договору).

Пунктом 7.1.1 договору, передбачено обов`язок орендодавця передати орендарю в оренду майно згідно із цим Договором по акту приймання-передачі майна протягом 25-ти робочих днів після підписання Договору.

Відповідно до п. 8.1.3 договору, орендодавець має право порушувати питання про дострокове розірвання договору та стягнення з орендаря заборгованості з орендної плати, при її наявності понад 3 місяці від встановленого у договорі терміну її внесення або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 12.1 договору).

Додатком № 1 до договору оренди № 3-А від 09.11.2018, в редакції додаткової угоди № 2 від 20.08.2019, сторони погодили перелік індивідуально-визначеного рухомого майна.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем 04.12.2018, 05.12.2018, 06.12.2018, 11.12.2018, 12.12.2018, 13.12.2018 було підписано акти приймання-передавання індивідуально визначеного держаного рухомого майна, відповідно до яких орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв в строкове платне користування об`єкти окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніку у кількості 9 одиниць згідно із Переліком (додаток № 1), який є невід`ємною частиною договору № 3-А від 09.11.2018, а саме: КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інв. № 14020; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959; Ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інв. № 16998; Напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інв. № 22053; VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інв. № 22433; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інв. №22501; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інв. № 22610; Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до умов договору було виставлено відповідачу рахунки на оплату та надіслано акти наданих послуг (виконаних робіт), а саме:

- за оренду майна у грудні 2019 року позивачем нараховано відповідачу 60 584, 15 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 25528429 від 31.12.2019 року та виставленим позивачем рахунком № 25528429 від 31.12.2019 року (надіслані супровідним листом від 15.01.2020 № 03/61);

- за оренду майна у січні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 60 705, 31 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 01858429 від 31.01.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 01858429 від 31.01.2020 року (надіслані супровідним листом від 13.02.2020 № 03/180);

- за оренду майна у лютому 2020 року позивачем нараховано відповідачу 60 523, 20 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 04158429 від 29.02.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 04158429 від 29.02.2020 року (надіслані супровідним листом від 16.03.2020 № 03/280);

- за оренду майна у березні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 007, 39 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 07198429 від 31.03.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 07198429 від 31.03.2020 року (надіслані супровідним листом від 15.04.2020 № 03/421);

- за оренду майна у квітні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 495, 45 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 08788429 від 30.04.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 08788429 від 30.04.2020 року (надіслані супровідним листом від 14.05.2020 № 03/523);

- за оренду майна у травні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 679, 94 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 11318429 від 31.05.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 11318429 від 31.05.2020 року (надіслані супровідним листом від 11.06.2020 № 03/642);

- за оренду майна у червні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 803, 20 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 12788429 від 30.06.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 12788429 від 30.06.2020 року (надіслані супровідним листом від 14.07.2020 № 03/787);

- за оренду майна у липні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 432, 18 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 15338429 від 31.07.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 15338429 від 31.07.2020 року (від 13.08.2020 № 03/984);

- за оренду майна у серпні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 309, 61 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 17408429 від 31.08.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 17408429 від 31.08.2020 року (надіслані супровідним листом від 16.09.2020 № 03/1105);

- за оренду майна у вересні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 61 616, 16 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 19508429 від 30.09.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 19508429 від 30.09.2020 року (надіслані супровідним листом від 16.10.2020 № 03/1240);

- за оренду майна у жовтні 2020 року позивачем нараховано відповідачу 62 232, 32 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 21518429 від 31.10.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 21518429 від 31.10.2020 року (надіслані супровідним листом від 11.11.2020 03/1375);

- за оренду майна у листопаді 2020 року позивачем нараховано відповідачу 63 041, 34 грн, що підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) № 23528429 від 30.11.2020 року та виставленим позивачем рахунком № 23528429 від 30.11.2020 року (надіслані супровідним листом від 14.12.2020 № 03/1636).

Вищезазначені акти наданих послуг (виконаних робіт) та рахунки були направлені відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями супровідних листів та поштових квитанцій, однак відповідач не підписав вказані акти, вмотивовану відмову від їх підписання не надав, у зв'язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість на загальну суму 737 430, 65 грн. за період грудень 2019 - листопад 2020.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 06/1180 від 05.10.2020, в якій позивач просив відповідача сплатити заборгованість з орендної плати, яка отримана відповідачем 10.09.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на вищезазначену претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2021 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" укладено додаткову угоду № 3 до договору оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018, відповідно до якої договір в частині 6 одиниць автоспецтехніки, а саме: VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інвентарний № 22433, 1990 року випуску; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інвентарний №22501, 1993 року випуску; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інвентрний № 22610, 1995 року випуску; напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інвентарний № 22053, 1991 року випуску; вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інвентарний № 14020, 1994 року випуску; ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інвентарний № 16998, 2005 року випуску, вважається таким, що припинив свою дію з моменту підписання сторонами актів прийому-передачі.

Крім того, між сторонами складено та підписано акт від 26.03.2021 приймання-передачі (повернення) частини індивідуально визначеного державного рухомого майна за договором № 3-А від 09.11.2018, відповідно до якого орендар та орендодавець підтверджують, що передано (повернуто) прийнято із строкового платного користування індивідуально визначене державне рухоме майно: VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інвентарний № 22433, 1990 року випуску; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інвентарний №22501, 1993 року випуску; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інвентрний № 22610, 1995 року випуску; напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інвентарний № 22053, 1991 року випуску; вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інвентарний № 14020, 1994 року випуску; ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інвентарний № 16998, 2005 року випуску.

Отже, наразі в оренді у відповідача перебуває наступне рухоме майно: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором договору оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 737 430, 65 грн. за період грудень 2019 - листопад 2020.

Крім того, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань в частині сплати орендних платежів, позивач просить суд розірвати договір оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 та повернути Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" майно, що було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 № 3- А, а саме: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959 аналогічно порядку, що був застосований при передачі вказаного майна орендарю - у задовільному робочому стані у м. Миколаєві за актами приймання-передавання індивідуально визначеного державного рухомого майна (по кожній одиниці окремо), підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 3-А від 09.11.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як зазначено судом вище, позивачем на виконання умов договору № 3-А від 09.11.2018 було передано відповідачу в строкове платне користування об`єкти окремого індивідуально визначеного державного рухомого майна - автоспецтехніку у кількості 9 одиниць, а саме: КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інв. № 14020; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959; Ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інв. № 16998; Напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інв. № 22053; VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інв. № 22433; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інв. №22501; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інв. № 22610; Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611, про що сторонами складено та підписано акти приймання-передавання індивідуально визначеного держаного рухомого майна від 04.12.2018, 05.12.2018, 06.12.2018, 11.12.2018, 12.12.2018, 13.12.2018.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у даній справі, відповідачем було (повернуто) позивачу із строкового платного користування індивідуально визначене державне рухоме майно: VOLVO F12 вантажний сідловий тягач, державний № 0366 НІА, інвентарний № 22433, 1990 року випуску; ВС22 на шасі ЗИЛ 130 вантажний автопідйомник-С, державний № ВЕ 8948 АТ, інвентарний №22501, 1993 року випуску; ГАЗ 3307, спеціальна цистерна, державний № 1655 НІМ, інвентрний № 22610, 1995 року випуску; напівпричіп 9397-40, державний № 24-28 НІ, інвентарний № 22053, 1991 року випуску; вилочний автонавантажувач Тоуоtа в/п 4,0 тн № 117, інвентарний № 14020, 1994 року випуску; ковшовий автонавантажувач Bobcat № 5, інвентарний № 16998, 2005 року випуску, що підтверджується актами від 26.03.2021 приймання-передачі (повернення) частини індивідуально визначеного державного рухомого майна за договором № 3-А від 09.11.2018.

Отже, наразі в оренді у відповідача перебуває наступне рухоме майно: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959.

Судом встановлено, що в порушення умов п. 3.6. договору, орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" не сплачувало своєчасно та у повному обсязі орендні платежі, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 737 430, 65 грн за період грудень 2019 - листопад 2020.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", встановлено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Частинами першою та другою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У вказаній статті йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Зі змісту договору вбачається, що при його укладенні позивач, як орендодавець, розраховував на отримання орендної плати від здачі в оренду рухомого майна - автоспецтехніки у кількості 9 одиниць, проте відповідач в порушення п. 3.6 договору не сплачує орендні платежі своєчасно та в повному обсязі.

При цьому, суд відзначає, що несвоєчасна сплата відповідачем орендних платежів за договором № 3-А від 09.11.2018 була предметом судового розгляду.

Так, Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (позивач) зверталося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» про стягнення 927 691, 42 грн орендної плати за період грудень 2018 року, січень - листопад 2019 року та компенсації витрат, визначених п. 5.1.12 договору на підставі договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 3-А від 09.11.2018. Позовні вимоги також були обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором щодо здійснення оплати орендної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/701/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-ГРУПП КОНСТРАКШН» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» 927 691, 42 грн основного боргу, 137 133, 80 грн пені, 11 059, 53 грн інфляційних втрат, 14 106, 86 грн 3% річних та 16 349, 86 грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/701/20, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

З урахуванням викладене суд зазначає, що відповідачем систематично порушуються умови договору в частині внесення орендної плати, яка в подальшому стягується позивачем в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо направлення позивачем актів та рахунків на адресу: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 17/5-19, в той час як місцезнаходженням відповідача є: 02121, м. Київ, вулю Колекторна, буд. 1-Д, оскільки під час укладення договору № 3-А від 09.11.2018 відповідачем було вказано адресу: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 17/5-19.

Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" () зміна місцезнаходження відповідача відбулася 15.07.2019.

Відповідно до п. 5.1.14 договору, відповідач зобов`язується, у разі зміни рахунку, назви підприємства, телефону, юридичної адреси повідомляти про це орендодавця у тижневий строк.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази (відповідні листи, заяви) повідомлення відповідачем позивача про зміну юридичної адреси.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

Відповідно до п. 8.1.3 договору, орендодавець має право порушувати питання про дострокове розірвання договору та стягнення з орендаря заборгованості з орендної плати, при її наявності понад 3 місяці від встановленого у договорі терміну її внесення або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (відповідачем) такої умови договору оренди, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (позивачу).

При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 у справі № 3-26гс12.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 3.10 договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючі штрафні санкції

Пунктом 3.11 договору передбачено, що у випадку закінчення дії цього договору при несвоєчасному поверненні майна орендодавцеві з вини орендаря, орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

При цьому, суд відзначає, що відповідно до 5.1.10 договору орендар зобов'язується, у разі припинення, розірвання цього договору, часткового припинення зобов'язань сторін за їх домовленістю у зв'язку із частковим поверненням майна орендодавцеві повернути в 5-ти денний термін орендодавцеві майна у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендаря. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження

Відповідно до п. 12.8. договору, у разі припинення дії договору, майно повертається орендарем орендодавцю в 5-ти денний термін. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим договором при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Обов'язок щодо складання акта приймання-передачі майна при поверненні майна покладається на орендаря.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача на підставі умов договору та чинного законодавства України щодо розірвання договору в односторонньому порядку, оскільки відповідачем було порушено умови договору оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 в частині сплати орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, у разі припинення цього договору, у відповідача виникає обов'язок повернути орендодавцю майно з оренди, оскільки договір припинив свою дію, внаслідок чого орендар втратив право на користування об'єктом оренди.

Отже, враховуючи наведене, суд визнає вимогу Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" про зобов'язання відповідача повернути майно, що було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 № 3- А, а саме: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959 такою, що також підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 737 430, 65 грн - основного боргу, 38 478, 41 грн - пені, 16 574, 28 грн - інфляційних втрат та 11 312, 47 грн - 3 % річних, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Д-Групп Констракшн» утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 737 430, 65 грн за період грудень 2019 - листопад 2020.

Частиною 4 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що орендна плата перераховується орендарем на поточний рахунок орендодавця до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, але не раніше оголошення індексу інфляції за звітний місяць.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.6. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату до 15-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, тобто починаючи з 16 числа кожного наступного місяця, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 737 430, 65 грн за період грудень 2019 - листопад 2020 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неврахування позивачем при розрахунку заборгованості зі сплати орендної плати сплачений відповідачем завдаток у розмірі 524 570, 40 грн, оскільки відповідно до умов договору орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення майна.

Крім того, у даному випадку позивачем стягується заборгованість по орендній платі, яка виникла лише за період грудень 2019 - листопад 2020, без врахування грудня 2020 року за 2021 року, враховуючи що станом на дату винесення рішення у даній справі частина майна (3 одиниці автоспецтехніки) не повернута відповідачем позивачу з оренди.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 38 478, 41 грн - пені, 16 574, 28 грн - інфляційних втрат та 11 312, 47 грн - 3 % річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати до повного погашення заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій не припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018, в силу положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідача 38 478, 41 грн - пені за періоди з 16.01.2020 по 16.07.2020, з 18.02.2020 по 18.08.2020, з 17.03.2020 по 19.09.2020, з 16.04.2020 по 16.10.2020, з 16.05.2020 по 16.11.2020, з 16.06.2020 по 16.12.2020, з 16.07.2020 по 05.01.2021, з 18.08.2020 по 05.01.2021, з 16.09.2020 по 05.01.2021, з 16.10.2020 по 05.01.2021, з 17.11.2020 по 05.01.2021; 16 574, 28 грн - інфляційних втрат за періоди з 16.01.2020 по 05.01.2021, з 18.02.2020 по 05.01.2021, з 17.03.2020 по 005.01.2021, з 16.04.2020 по 05.01.2021, з 16.05.2020 по 05.01.2021, 16.06.2020 по 05.01.2021, з 16.07.2020 по 05.01.2021, з 18.08.2020 по 05.01.2021, з 16.09.2020 по 05.01.2021, з 16.10.2020 по 05.01.2021, з 17.11.2020 по 05.01.2021 та 11 312, 47 грн - 3 % річних за періоди з 16.01.2020 по 05.01.2021, з 18.02.2020 по 05.01.2021, з 17.03.2020 по 05.01.2021, з 16.04.2020 по 05.01.2021, з 16.05.2020 по 05.01.2021, з 16.06.2020 по 05.01.2021, з 16.07.2020 по 05.01.2021, з 18.08.2020 по 05.01.2021, з 16.09.2020 по 05.01.2021, з 16.10.2020 по 05.01.2021, з 17.11.2020 по 05.01.2021.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" - задовольнити.

2. Розірвати договір оренди № 3-А індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018, укладений між Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн".

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Д-Групп Констракшн» (вул. Колекторна, буд. 1-Д, м. Київ, 02121; ідентифікаційний код - 41894985) повернути Державному підприємству "Миколаївський морський торговельний порт" (вул. Заводська, буд. 23/14, м. Миколаїв, 54020; ідентифікаційний код - 01125608) майно, що було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Д-Групп Констракшн" відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності від 09.11.2018 № 3- А, а саме: Автокран ТАДАНО ТR 500 ЕХ, державний №5038 НІМ, інв. № 22611; КС35715 автокран 10-20 тн вантажний, державний № 6708 НІМ, інв. № 4962; Екскаватор навантажувач Caterpillar № 4, інв. № 16959 за актами приймання-передавання індивідуально визначеного державного рухомого майна (по кожній одиниці окремо).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Групп Констракшн» (вул. Колекторна, буд. 1-Д, м. Київ, 02121; ідентифікаційний код - 41894985) на користь Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (вул. Заводська, буд. 23/14, м. Миколаїв, 54020; ідентифікаційний код - 01125608) 737 430 (сімсот тридцять сім тисяч чотириста тридцять) грн 65 коп. - заборгованості, 38 478 (тридцять вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 41 коп. - пені, 16 574 (шістнадцять тисяч п'ятсот сімдесят чотири) грн. 28 коп. - інфляційних втрат, 11 312 (одинадцять тисяч триста дванадцять) грн 47 коп. - 3 % річних та 16 596 (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто шість) грн 94 коп. - судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 05.07.2021.

Суддя С.О. Щербаков