РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/3741/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР" (02100, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕОРГІЯ ТОРОПОВСЬКОГО, будинок 37, квартира 77; ідентифікаційний код 38039741)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКАР СЕРВІС" (04201, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУЛЬЖЕНКІВ СІМ`Ї, будинок 35; ідентифікаційний код 38323061)

про стягнення 22 255,00 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКАР СЕРВІС" (далі - відповідач) про стягнення 22 255,00 грн, з яких 19 726,96 грн основного боргу, 1 154,43 грн пені, 1 085,00 інфляційних втрат та 288,61 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг № 09/02/2018 від 09.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/3741/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач в установлений строк відзив до суду не надав.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини4 статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 17.03.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поштове відправлення було отримане відповідачем 30.03.2021 на підтвердження чого в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трекінг поштового відправлення - 831).

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021, не подав до суду відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

30.04.2021 через загальний відділ діловодства позивачем подана заява про розподіл судових витрат в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в якій просить відшкодувати за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи, у розмірі 10 000 грн.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТЕНОР» (продавець або виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транскар Сервіс» (покупець або замовник) укладений Договір про надання послуг № 09/02/2018 (далі - договір), предметом якого є надання позивачем, який володіє сервером, що виконує роль інформаційного шлюзу для системи географічних визначень координат, інформаційних послуг з організації доступу до інформаційного шлюзу, за допомогою якого відповідач отримує в автоматичному режимі інформацію про позиції рухомих об`єктів та повідомлення від мобільних терміналів.

Відповідно до пункту 3.1 Розділу 3 договору послуги у повному обсязі надаються цілодобово, як у робочі, так і у вихідні та святкові дні.

Відповідно до пункту 4.1 Розділу 4 договору оплата відповідачем наданих позивачем послуг (абонентська плата), зазначених у пункті 2.3. договору, проводиться за безготівковим розрахунком згідно рахунків-фактур, які виставляє позивач, та актів наданих послуг.

Пунктом 4.2 Розділу 4 договору передбачено, що позивач щомісячно, до 5 числа місяця, що слідує за місяцем надання (в якому надано послуги відповідачу), готує та направляє відповідачу рахунок-фактуру про надані послуги. Рахунок має бути сплачений відповідачем до 10-го (десятого) числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг (в якому надано послуги).

Порядок визначення щомісячної вартості послуг, наведений у пункті 4.3 Розділу 4 договору, здійснюється таким чином: підсумкова вартість послуг за один календарний місяць є добутком кількості активних терміналів відповідача, до яких протягом цього календарного місяця мав доступ даний диспетчерський центр на величину вартості відповідного тарифного пакета; вартість тарифних пакетів наведена у Додатку № 1 до договору: вартість усіх тарифних пакетів включає вартість SIM-карток мобільних операторів (оператори обираються позивачем, з врахування того, що покриття обраного позивачем оператора повинно забезпечувати передачу позиції в районах преважного використання рухомих об`єктів відповідача) та поповнення їх карткового рахунку, необхідне для безперебійного та повного надання позивачем послуг.

Відповідно до пункту 4.5. Розділу 4 договору на підтвердження факту надання послуг сторони підписують акт про надані послуги.

Згідно з пунктом 4.6 Розділу 4 договору загальна вартість послуг, наданих позивачем за цим договором, відповідає сумарній вартості послуг, зазначеній в актах про надані послуги, підписані сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 Розділу 5 договору позивач зобов`язаний надати відповідачу послуги у повному обсязі та з належним рівнем якості.

За умовами пункту 5.2 Розділу 5 договору відповідач зобов`язаний сплачувати вартість послуг позивача у повному обсязі та завчасно.

Пунктом 5.6 Розділу 5 договору визначено, що у випадку, якщо відповідач не виконав оплату послуг, або виконав оплату не в повному обсязі, позивач має право призупинити надання послуг за цим договором аж до повного погашення замовником заборгованості перед виконавцем, що внаслідок цього виникла.

Відповідно до пункту 6.1 Розділу 6 договору, цей Договір набуває чинності із дати його підписання сторонами та діє до 09.02.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання пункту 4.1 договору сторонами підписані акти наданих послуг № 132 від 31.01.2019 на суму 3 740 грн, № 106 від 28.02.2019 на суму 5 060 грн, № 292 від 15.03.2019 на суму 450 грн, № 406 від 31.03.2019 на суму 4 840 грн, № 635 від 31.08.2019 на суму 6 906,96 грн, № 778 від 30.09.2019 на суму 5 940 грн, № 996 від 31.10.2019 на суму 6 052,75 грн, № 1129 від 30.11.2019 на суму 6 050 грн, № 34 від 31.01.2020 на суму 6 050 грн, № 360 від 31.03.2020 на суму 5 940 грн, № 526 від 30.04.2020 на суму 5 940 грн, що загалом складає 56 969,71 грн.

За вищевказані послуги відповідач здійснив наступні оплати: 11.02.2019 на суму 3 740,00 грн, 12.03.2019 на суму 5 060,00 грн, 11.04.2019 на суму 4 840,00 грн, 24.10.2019 на суму 450,00 грн, 31.01.2020 на суму 2 800,00 грн, 03.02.2020 на суму 2 800,00 грн, 04.02.2020 на суму 1 306,96 грн, 04.02.2020 на суму 1 493,04 грн, 06.02.2020 на суму 2 650,00 грн, 18.03.2020 на суму 6 052,75 грн, 04.09.2020 на суму 6 050,00 грн, що загалом складає 37 242,75 грн.

Отже за вищевказані послуги відповідач повністю не розрахувався у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість з їх оплати в розмірі 19 726,96 грн.

23.12.2020 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача претензію з вимогою протягом 5-ти робочих днів, з дня отримання даної претензії погасити заборгованість за договором. Проте, поштовий конверт було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з підстави - «за закінченням терміну зберігання».

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань щодо повної оплати вартості наданих позивачем послуг згідно умов договору, позивач, окрім суми основної заборгованості, також заявив до стягнення з відповідача нараховані відповідно до п. 5.7 договору пеню у розмірі 1 154,43 грн, а також 3% річних - 288,61 грн та інфляційні втрати - 1 085,00 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 615 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наданих сторонами доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надав послуги відповідачу за відповідну плату згідно умов договору.

На виконання пункту 4.1 договору сторонами підписані акти наданих послуг № 132 від 31.01.2019 на суму 3 740 грн, № 106 від 28.02.2019 на суму 5 060 грн, № 292 від 15.03.2019 на суму 450 грн, № 406 від 31.03.2019 на суму 4 840 грн, № 635 від 31.08.2019 на суму 6 906,96 грн, № 778 від 30.09.2019 на суму 5 940 грн, № 996 від 31.10.2019 на суму 6 052,75 грн, № 1129 від 30.11.2019 на суму 6 050 грн, № 34 від 31.01.2020 на суму 6 050 грн, № 360 від 31.03.2020 на суму 5 940 грн, № 526 від 30.04.2020 на суму 5 940 грн, що загалом складає 56 969,71 грн.

Тому, означені акти вважаються прийнятими відповідачем, а отже позивач правомірно заявив вимогу про стягнення коштів за виконані роботи.

Однак відповідач за вищевказані послуги повністю не розрахувався, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість з їх оплати в розмірі 19 726,96 грн.

Відповідач на момент прийняття рішення не надав доказів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 154,43грн пені за період з 05.09.2020 до 01.03.2021, 1 085,00 грн інфляційних втрат за жовтень 2020 року - січень 2021 року та 288,61 грн 3% річних за період з 05.09.2020 до 01.03.2021.

За приписами статті 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом п. 5.7 розділу 5 договору передбачено, що у випадку прострочення замовником оплати послуг виконавця, замовник сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла на період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день затримки в оплаті послуг виконавця.

Судом встановлено, що за змістом пункту 4.2 Розділу 4 договору сплата повинна здійснюватися відповідачем до 10-го (десятого) числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг (в якому надано послуги).

Викладене вказує, що прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг є таким, що настає з 11 числа місяця, що слідує за місяцем надання послуг, в якому надано послуги.

Оскільки останній за часом акт складено та підписано сторонами 30.04.2020, відтак з 11.05.2020 строк прострочення за ним настав.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд перевіряє обґрунтованість заявленої пені, виходячи з початкової дати нарахування пені, визначеної позивачем - 05.09.2020, яка не суперечить Закону.

Перевірка наданого позивачем розрахунку пені, дає підстави для висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг є порушенням умов договору, як наслідок є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Сплата трьох процентів річних та інфляційні втрати від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку трьох процентів річних, а також втрат від інфляції, суд дійшов висновку, що розрахунок трьох процентів річних є арифметично правильним та підлягає задоволенню в заявленому позивачем обсязі.

Проте розрахунок втрат від інфляції вказує на неправильно застосований індекс у грудні 2020 року, а саме позивачем було вжито 101,9% замість 100,9% , у зв`язку з чим суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що задоволенню за жовтень 2020 року - січень 2021 року підлягає - 902,68 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

30.04.2021 позивачем подана заява про розподіл судових витрат в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в якій просить відшкодувати за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи, у розмірі 10 000 грн. Послуги надані адвокатом Самойленко А.В., що підтверджується ордером від 17.02.2021 серії КС № 061273.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно заяви позивача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу складає 10 000,00 грн.

Позивачем згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України було не доведено наявності обставин покладення на відповідача обов`язку відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки до матеріалів позову був доданий лише ордер.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКАР СЕРВІС" про стягнення 22 255,00 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСКАР СЕРВІС" (04201, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУЛЬЖЕНКІВ СІМ`Ї, будинок 35; ідентифікаційний код 38323061) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТЕНОР" (02100, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕОРГІЯ ТОРОПОВСЬКОГО, будинок 37, квартира 77; ідентифікаційний код 38039741) 19 726,96 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот двадцять шість гривень 96 копійок) основного боргу, 1 154,43 грн (одна тисяча сто п`ятдесят чотири гривні 43 копійки) пені, 902,88 грн (дев`ятсот дві гривні 88 копійок) інфляційних втрат, 288,61 грн (двісті вісімдесят вісім гривень 61 копійка) три проценти річних, а також 2 251,40 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят одна гривня 40 копійок) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.07.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ