ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

24.06.2021 р. м. Ужгород Справа № 907/581/20

За позовом Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Корнелія-Трейд, м. Перечин

про стягнення 15 000 Євро заборгованості по сплаті кредиту, 2 014,84 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 43 647 грн. 09 коп. пені, 296,35 Євро трьох процентів річних та 121 402 грн. 88 коп. штрафу (з врахуванням заяв про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Багин Г.Ф.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк, м. Ужгород заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Корнелія-Трейд, м. Перечин про стягнення 15 000 Євро заборгованості по сплаті кредиту, 2 014,84 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 50 086 грн. 94 коп. пені, 296,33 Євро трьох процентів річних та 121 402 грн. 88 коп. штрафу.

На стадії підготовчого провадження представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог № 02-93/6-185 від 24.09.2021 року (вх. № 02.3.1-03/4624/20 від 25.09.2020 року), яка судом прийнята до розгляду, та задоволена, оскільки судом встановлено, що вказана заява подана позивачем до закінчення підготовчого провадження з додержанням правил вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Позивач просить суд задоволити позов повністю з врахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов Договору кредиту за овердрафтом № 04-7/ЗО-59 від 01.07.2016 року, внаслідок чого у відповідача виникла та існує заборгованість в розмірі 15 000 Євро по сплаті кредиту, 2 014,84 Євро заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, на які позивачем додатково нараховано відповідачу 43 647 грн. 09 коп. пені, 296,35 Євро трьох процентів річних та 121 402 грн. 88 коп. штрафу.

Поданою суду заявою № 02-93/6-134 від 17.06.2021 року представник позивача просить суд розглянути справу без участі позивача та його уповноваженого представника. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовчі засідання судом неодноразово відкладалися, в тому числі і за заявою відповідача від 21.10.2020 року. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

01.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний інвестиційний банк (банком, кредитором, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Корнелія-Трейд (позичальником, відповідачем у справі) було укладено Договір кредиту за овердрафтом № 04-7/3О-59 (наділі Договір), з подальшими змінами до нього на підставі додаткових угод № 1 від 29.07.2016 року, № 2 від 25.08.2016 року, № 3 від 11.10.2016 року, № 4 від 20.10.2016 року, № 5 від 24.10.2016 року, № 6 від 07.12.2016 року, № 7 від 21.12.2016 року, № 8 від 21.06.2017 року, № 9 від 21.12.2017 року, № 10 від 22.06.2018 року, № 11 від 21.02.2019 року № 10 від 01.03.2019 року, № 13 від 18.03.2019 року, № 14 від 26.03.2019 року, № 15 від 29.03.2019 року, № 16 від 21.06.2019 року, згідно умов якого кредитор надає позичальнику овердрафт для здійснення операцій з поточного рахунку понад залишок коштів, на поточному рахунку позичальника № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КомІнвестБанк, зі сплатою відсотків, комісій і інших платежів відповідно до умов Договору.

Згідно п. 1.2. Договору із змінами до нього, ліміт кредитування, у межах якого позичальник має право здійснювати видаткові операції зі свого поточного рахунку понад залишок коштів, встановлюється на загальну суму 15 000 євро, якщо інший ліміт не встановлено кредитором, згідно умов п. 1.3. цього Договору.

На підставі п. 1.4. Договору із змінами до нього, кінцевий термін, до якого здійснюється надання та має бути повністю погашена заборгованість за овердрафтом за цим Договором 20 грудня 2019 року.

Як встановлено умовами п. 2.3. Договору кредиту із змінами до нього, за користування овердрафтом позичальник сплачує кредитору винагороду за його використання у розмірі 11,5% річних від фактичної заборгованості за рахунком.

Відсотки нараховуються щомісячно методом факт/365(366), тобто, з розрахунку фактичної кількості днів у місяці. При цьому, відсотки нараховуються на суму зобов`язань позичальника (під сумою зобов`язань розуміється сума залишку на рахунку заборгованості по овердрафту наприкінці кожного дня) пропорційно кількості днів, протягом яких це зобов`язання враховувалося кредитором на рахунку заборгованості позичальника по овердрафту (п. 2.3.1 Договору).

У відповідності до умов п. 5.2.2. Договору кредиту, позичальник зобов`язаний в повному обсязі сплатити кредиторові відсотки за користування овердрафтом, комісію за встановлення ліміту кредитування, плату за обслуговування овердрафту, плату за збільшення ліміту кредитування, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, у розмірі і порядку, зазначеному в розділі 2 Договору.

Неналежне виконання позичальником (відповідачем у справі) взятих на себе зобов`язань за кредитним договором за овердрафтом № 04-7/ЗО-59 від 01.07.2016 року призвело до виникнення у відповідача заборгованості в розмірі 15 000 Євро по сплаті кредиту, 2 014,84 Євро заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, на які позивачем додатково нараховано відповідачу 43 647 грн. 09 коп. пені, 296,35 Євро трьох процентів річних та 121 402 грн. 88 коп. штрафу, несплата яких стала підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 2статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ст. 205 Цивільного кодексу України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем доведено факт виконання ним умов Договору кредиту за овердрафтом № 04-7/ЗО-59 від 01.07.2016 року із змінами до нього, а саме, наданням на поточний рахунок відповідача овердрафту для здійснення операцій понад залишок коштів на такому рахунку, та невиконання відповідачем умов вищезазначеного Договору (із змінами до нього) в частині повернення використаних коштів та сплати відсотків за користування ними у погоджені договором строки, що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками з поточного рахунку боржника.

Враховуючи приписи статей 15 та 16 Цивільного кодексу України позивачем самостійно обрано спосіб судового захисту та визначено розмір своїх позовних вимог.

В силу вимог ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір позовних вимог до відповідача, які позивач просить задовольнити, складає 15 000 євро заборгованості по кредиту та 2 014,84 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом,

З долучених до матеріалів справи виписок по рахунку боржника вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на станом на 17.08.2020 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту у сумі 15 000 євро та 2 014,84 євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, та станом на день розгляду справи є непогашеною.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частини перша та друга статті 533 Цивільного кодексу України).

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року в справі № 14-134цс18 вказала на те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Також, позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання нарахована пеня в розмірі 43 647 грн. 09 коп. та 121 402 грн. 88 коп. штрафу.

Згідно ст. ст. 230 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

На підставі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті п. 6.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів погашення овердрафту, а також якщо сплата відсотків і комісії прострочена більше ніж на 2 календарні дні, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 6.3. Договору сторони визначили, що у випадку порушення позичальником умов п. 1.4. Договору, кредитор має право вимагати від позичальника сплатити штраф у розмірі 25% від суми коштів від розміру максимального ліміту заборгованості по кредиту за овердрафтом, що зазначені в п. 1.2. Договору.

Сплата неустойки здійснюється в національній валюті України. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, неустойка сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Аналіз наведених норми чинного законодавства та умов кредитного договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у кредитному договору, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 року у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

За умовами кредитного договору, визначеними у пунктах 6.2., 6.3. та 6.7. договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідно до вимог чинного законодавства України пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня від простроченої суми за кожен день прострочення та штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням умов договору, пеня та штраф у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України гривні. Аналогічні правові висновки щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 року у справі № 916/4693/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15.

Здійснюючи перевірку нарахування позивачем суми 43 647 грн. 09 коп. пені, суд дійшов висновку, що нарахування такої здійснено із дотриманням положень чинного законодавства України та Договору щодо обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, а тому, сума 43 647 грн. 09 коп. пені підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши нарахування суми штрафу у розмірі 121 402 грн. 88 коп., суд доходить до висновку, що такий розрахований правомірно, та підлягає стягненню з відповідача.

За положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 296,35 євро трьох процентів річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України.

Аналогічні правові висновки містяться і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Враховуючи вищевказане та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував своєчасну оплату ним кредиту та відсотків в обумовлені строки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 296,35 євро трьох процентів річних.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення 15 000 Євро заборгованості по сплаті кредиту, 2 014,84 Євро заборгованості по відсотках за користування кредитом, 43 647 грн. 09 коп. пені, 296,35 Євро трьох процентів річних та 121 402 грн. 88 коп. штрафу є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому, позов підлягає задоволенню повністю.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 10 882 грн. 26 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Корнелія Трейд, 89200, Закарпатська область, м. Перечин, пров. Ужанський, будинок 5 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 30541291) на користь Акціонерного товариства Комерційний інвестиційний банк, 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гойди, будинок 10 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 19355562) суму 15 000 (П`ятнадцять тисяч євро) Євро заборгованості по кредиту, 2 014 (Дві тисячі чотирнадцять євро) Євро 84 євроценти заборгованості по відсотках за користування кредитом, 296 (Двісті дев`яносто шість євро) Євро 35 євроцентів трьох відсотків річних, 43 647 (Сорок три тисячі шістсот сорок сім гривень) грн. 09 коп. пені та 121 402 (Сто двадцять одна тисяча чотириста дві гривні) грн. 88 коп. штрафу, а також суму 10 882 (Десять тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні) грн. 26 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв`язку з перебування головуючої судді Пригари Л.І. у відпустці з 05.07.2021 року по 07.07.2021 року повне судове рішення складено та підписано 08.07.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.