ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/698/21 (911/1116/21)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління -6» (21034, м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 6; )

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16; )

та відповідача 2 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1: розпорядника майна ТОВ «Династія В.В.» () арбітражного керуючого Бєлової Олени Анатоліївни

про визнання договору недійсним

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/698/21

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління -6» (21034, м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 6; )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16; )

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Булгакової О.В.

Представники сторін не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/698/21 за заявою ТОВ «БМУ-6» про банкрутство ТОВ «Династія В.В.», прийнята до розгляду ухвалою суду від 22.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.03.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Династія В.В.», введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Бєлову О.А.

15.04.2021 до суду надійшла заява ініціюючого кредитора ТОВ «БМУ-6» від 14.04.2021 б/№ (вх. № 8929/21) про визнання договору недійсним (в порядку ст. 42 КУзПБ).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2021 відкрито відокремлене провадження № 911/698/21 (911/1116/21) за вказаною заявою за правилами загального позовного провадження в межах справи № 911/698/21 про банкрутство ТОВ «Династія В.В.»; підготовче засідання призначено на 18.05.2021; встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

18.05.2021 до суду надійшов відзив Відповідача 1 від 17.05.2021 б/№ (вх. № 12329/21) на заяву.

18.05.2021 до суду надійшло клопотання представника Відповідача 1 від 17.05.2021 б/№ (вх. № 12358/21) про розгляд справи без участі представника Відповідача 1 за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18.05.2021 підготовче засідання відкладено на 01.06.2021; залучено розпорядника майна ТОВ «Династія В.В.» арбітражного керуючого Бєлову О.А. до участі у даній справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1.

31.05.2021 до суду надійшли письмові пояснення Третьої особи від 28.05.2021 № 02-29/83 (вх. № 13552/21) по суті справи.

В судовому засіданні 01.06.2021 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення підготовчого засідання на 08.06.2021, про що Відповідачів 1, 2 повідомлено ухвалою суду від 01.06.2021.

Ухвалою суду від 08.06.2021 закрито підготовче провадження у справі № 911/698/21 (911/1116/21); призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 30.06.2021.

30.06.2021 до суду надійшла заява ТОВ «БМУ-6» від 30.06.2021 б/№ (вх. № 15786/21) про розгляд справи за відсутності представника кредитора; повідомлено про підтримання кредитором заявлених вимог в повному обсязі.

30.06.2021 в судове засідання учасники у справі не з`явились, Відповідач 2 і Третя особа про причини неявки суд не повідомили. Заявник і Відповідач 1 в поданих до суду клопотаннях просили розглядати справу без їхньої участі за наявними матеріалами.

Щодо повідомлення Відповідача 2 про дане судове провадження суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 19.04.2021 звернувся до Господарського суду Київської області із заявою від 15.04.2021 б/№ (вх. № 9291/21) про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 9600000,00 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2021 вказану заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду в попередньому засіданні суду на 18.05.2021. Проте 18.05.2021 попереднє засідання не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду з підстав апеляційного оскарження ухвали від 30.03.2021 про відкриття провадження у даній справі про банкрутство.

Отже ОСОБА_1 є учасником у справі № 911/698/21 про банкрутство ТОВ «Династія В.В.» і на даний час заявлені ОСОБА_1 грошові вимоги до Боржника не розглянуті.

В той же час, ОСОБА_1 є Відповідачем 2 в даному відокремленому провадженні, у зв`язку з чим копії ухвали від 20.04.2021 про відкриття даного відокремленого провадження, які були надіслані судом за відомими згідно матеріалів справи № 911/698/21 адресами Відповідача 2 (у т.ч. за адресою, вказаною ОСОБА_1 в кредиторській заяві), повернулись до суду без вручення Відповідачу 2 з відмітками АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Крім цього, копії ухвали суду від 18.05.2021, направлені за відомими адресами ОСОБА_1 , повернулись до суду без вручення Відповідачу 2 з відмітками АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Копії ухвали суду від 01.06.2021, направлені за відомими адресами ОСОБА_1 , повернулись до суду без вручення Відповідачу 2 з відмітками АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Копії ухвали суду від 08.06.2021, направлені за відомими адресами ОСОБА_1 , повернулись до суду без вручення Відповідачу 2 з відмітками АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Зазначені ухвали суду від 20.04.2021, 18.05.2021, 01.06.2021 та 08.06.2021 були опубліковані в ЄДРСР. Також інформація щодо дати та часу розгляду справи була опублікована на веб-сайті «Судова влада України». Отже судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників у справі про час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зазначає, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитися з подіями процесу (рішення ЄСПЛ від 05.02.2004 у справі «Богонос проти Росії»). Отже ОСОБА_1 , як учасник у справі № 911/698/21, в межах якої розглядається дане відокремлене провадження, зобов`язаний в розумні інтервали часу вживати заходи для отримання інформації про хід відомого йому судового провадження.

Таким чином, оскільки копії ухвал суду від 20.04.2021, 18.05.2021, 01.06.2021 та 08.06.2021 направлялись всіма відомими адресами ОСОБА_1 (у т.ч. за адресою, вказаною ОСОБА_1 в кредиторській заяві), суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про дане судове провадження.

Отже, враховуючи, що Відповідачем 2 не повідомлено суд про наявність поважних причин неявки судове засідання, суд відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України вважає можливим здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника Відповідача 2.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Заявник в поданій заяві просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги від 01.02.2020, який укладено між ТОВ «Династія В.В.» та ОСОБА_1 , за яким ТОВ «Династія В.В.» передано право вимоги за Кредитним договором № 25/11-KL.

Узагальнені доводи Заявника є наступними.

За умовами Договору купівлі-продажу права вимоги від 01.02.2020, укладеного між ТОВ «Династія В.В.» та ОСОБА_1 , Відповідачем 2 передано Відповідачу 1 право вимоги за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 вартістю 9600000,00 грн, а також право розпоряджатися нерухомим майном, зазначеним в іпотечних договорах та договорах застави, укладених в якості забезпечення за вказаним кредитним договором.

Проте, ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звертався до Вінницького міського суду Вінницької області про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 127/22244/16-ц залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31.03.2017, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

В той же час, кредит за Договором № 25/11-KL від 21.02.2011 видано строком до 19.02.2015, позовна давність за вказаним договором сплинула у 2018 році.

Таким чином за оспорюваним договором ОСОБА_1 передав на користь ТОВ «Династія В.В.» право вимоги за договором, за яким сплинула позовна давність і яке неможливо захистити в судовому порядку.

Крім того, в силу норм ЦК України право застави не передбачає права заставодержателя розпоряджатися заставним майном, а передбачає лише одержання за рахунок заставленого майна задоволення своїх вимог переважно перед іншими кредиторами. Відтак ОСОБА_1 не мав права передавати ТОВ «Династія В.В.» право розпоряджатися майном, зазначеним в іпотечних договорах та договорах застави, оскільки сам не володів відповідним правом.

Також, посилаючись на приписи ст. 18 Закону України «Про іпотеку» та ст. 216, 220, 512, 513 ЦК України, Заявник зазначив, що передача прав за іпотечним договором не відбулась, оскільки Договір купівлі-продажу прав вимоги від 01.02.2020 та акт приймання-передачі прав вимоги від 01.02.2020 укладені в простій письмовій формі, що свідчить про їх нікчемність.

Крім того Заявник зауважив, що Договір не відповідає вимогам ст. 512, 1054 ЦК України, оскільки його сторонами не є банк чи інша фінансова установа.

Заявник стверджує, що Договір є фрудаторним та укладеним на шкоду кредиторам для штучного формування кредиторської заборгованості ТОВ «Династія В.В.» перед ОСОБА_1 , оскільки Боржник взяв на себе зобов`язання (зі сплати 9600000,00 грн) без відповідних майнових дій іншої сторони (за Договором передано право вимоги, за яким пропущено строк позовної давності та не передано право вимоги за договорами забезпечення).

Відповідач 1 у відзиві на заяву визнав заявлені вимоги повністю з підстав, викладених Заявником.

Крім цього Відповідач 1 додатково зазначив, що керівником ТОВ «Династія В.В.» ОСОБА_2. при укладенні спірного договору перевищено свої повноваження, оскільки за умовами статуту ТОВ «Династія В.В.» укладення директором правочинів, якщо предмет правочину перевищує 100000,00 грн, потребує наявності згоди Загальних зборів учасників товариства, про що було відомо ОСОБА_2 , як одному з учасників ТОВ «Династія В.В.».

Проте Загальні збори учасників ТОВ «Династія В.В.» не надавали згоди і не схвалювали укладення оспорюваного Договору.

Отже Договір купівлі-продажу прав вимоги від 01.02.2020 є таким, що вчинений на шкоду ТОВ «Династія В.В.» та його кредиторам.

Таким чином Відповідач 1 просить суд задовольнити заяву про визнання договору недійсним повністю.

Третя особа в письмових поясненнях підтримала заяву про визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, викладених у заяві та відзиві Відповідача 1.

Відповідач 2 протягом розгляду справи не скористався правом подачі відзиву на заяву.

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно ст. 42 КУзПБ, за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

У судовому засіданні 30.06.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Детально розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та дослідивши подані докази суд встановив наступне.

01.02.2020 між ТОВ «Династія В.В.» в особі директора ОСОБА_2. (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого (п. 1.1.) продавець передає у власність покупцеві право вимоги за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 та додаткових угод до нього вартістю 9600000,00 грн.

Право власності на право вимоги переходить до Покупця за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 та додаткових угод до нього з дня підписання даного договору (п. 2.1. Договору).

Згідно п. 4.1., 4.2. Договору, сторони домовились, що ціна частки становить 9600000,00 грн. Покупець зобов`язаний оплатити вартість частки протягом трьох місяців з дня укладення даного договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору, договір складено у простій письмовій формі і вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

01.02.2020 між сторонами складено Акт приймання-передачі права вимоги, за змістом якого: « ОСОБА_1 передав, а представник ТОВ «Династія В.В.» ОСОБА_2. прийняв право вимоги за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 та додаткових угод до нього вартістю 9600000,00 грн. Разом із правом вимоги ТОВ «Династія В.В.» передається право розпоряджатися нерухомим майном зазначеним в іпотечних договорах та договорах застави майном укладених в якості забезпечення за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011 та додаткових угод до нього».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звертався до Вінницького міського суду Вінницької області про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням зобов`язань за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 127/22244/16-ц залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31.03.2017, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що кредит за Договором № 25/11-KL від 21.02.2011 видано строком до 19.02.2015.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи, що кредит за Договором № 25/11-KL від 21.02.2011 видано строком до 19.02.2015, позовна давність за вказаним договором сплинула у 2018 році.

Таким чином за оспорюваним договором ОСОБА_1 передав на користь ТОВ «Династія В.В.» право вимоги за договором, за яким сплинула позовна давність і яке неможливо захистити в судовому порядку.

Крім того, як вже вказано вище, за Актом приймання-передачі права вимоги від 01.02.2020 ОСОБА_1 передав ТОВ «Династія В.В.» право розпоряджатися нерухомим майном зазначеним в іпотечних договорах та договорах застави майном укладених в якості забезпечення за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 17 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відтак, право застави не передбачає права заставодержателя розпоряджатися заставним майном, а передбачає лише одержання за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами задоволення своїх вимог.

Таким чином ОСОБА_1 не мав права передавати ТОВ «Династія В.В.» «право розпоряджатися нерухомим майном зазначеним в іпотечних договорах та договорах застави», оскільки сам не володів відповідним правом.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, оскільки іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, то договір щодо заміни сторони в іпотечному договорі також підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі-продажу прав вимоги від 01.02.2020 та Акт приймання-передачі права вимоги від 01.02.2020 укладеній у простій письмовій формі, відтак передача прав за іпотечними договорами не відбулась.

Крім того, враховуючи, що за оспорюваним договором предметом купівлі-продажу визначено право вимоги за Кредитним договором № 25/11-KL від 21.02.2011, Договір від 01.02.2020 суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки відсутній спеціальний суб`єкт, характерний для операцій з кредитними договорами, - банк або фінансова установа.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 465/646/11.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підпунктом 8.12.10. пункту 8.12. Статуту ТОВ «Династія В.В.» визначено, що директор товариства не може без згоди загальних зборів учасників укладати правочини якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину перевищує 100000 грн.

На момент вчинення оспорюваного Договору частки у статутному капіталі ТОВ «Династія В.В.» розподілялись наступним чином: ПП «Корпорація Максимум» - 4400000 грн, що становить 40%; ТОВ «Віп Рент» - 4400000 грн, що становить 40%; ОСОБА_2 - 2200000 грн, що становить 20%.

Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Матеріали справи не містять доказів надання Загальними зборами учасників ТОВ «Династія В.В.» згоди на укладення директором ОСОБА_2 оспорюваного Договору, або подальшого його схвалення.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом трьох років, що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Така правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.

При розгляді спорів в поряду ст. 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства загалом і за змістом зазначеної норми статті 42 Кодексу, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності та оцінивши подані докази суд дійшов висновку про те, що вказані вище обставини, а саме передача за оспорюваним Договором права вимоги за зобов`язанням, строк позовної давності за яким сплив; передача права розпорядження заставним майном за відсутності у ОСОБА_1 відповідного права; недотримання нотаріальної форми договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором; недотримання вимог ст. 512, 1054 ЦК України щодо суб`єктного складу договору про відступлення права вимоги за кредитним договором; перевищення директором ТОВ «Династія В.В.» своїх повноважень при укладенні Договору, свідчать про те, що Договір купівлі-продажу права вимоги від 01.02.2020 б/№, за яким ТОВ «Династія В.В.» у період протягом менше ніж три роки до дати відкриття провадження у справі про банкрутство взяло на себе зобов`язання перед ОСОБА_1 в сумі 9600000,00 грн, без відповідних майнових дій іншої сторони, має ознаки фраудаторного правочину, укладено з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямований на завдання шкоди кредиторам.

Отже Договір купівлі-продажу права вимоги від 01.02.2020 б/№ підлягає визнанню недійсним в силу спеціальних підстав, передбачених ст. 42 КУзПБ.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ «БМУ-6» від 14.04.2021 б/№ (вх. № 8929/21) в повному обсязі.

Судовий збір у сумі 4540,00 грн відповідно ст. 129 ГПК України покладається судом на Відповідачів 1, 2 та підлягає стягненню з Відповідачів 1, 2 на користь ТОВ «БМУ-6» порівну, по 2270,00 грн.

Керуючись ст. 129, 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ТОВ «БМУ-6» від 14.04.2021 б/№ (вх. № 8929/21) до ТОВ «Династія В.В.» та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу права вимоги від 01.02.2020, який укладено між ТОВ «Династія В.В.» та ОСОБА_1 .

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Династія В.В.» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління-6» (21034, м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 6; ) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне управління-6» (21034, м. Вінниця, вул. Чехова, буд. 6; ) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

5. Видати накази.

6. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області.

Дата виготовлення і підписання повного тексту ухвали 05.07.2021.

Суддя С.Ю. Наріжний