Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/392/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс"

до відповідача Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 84 312,79 грн. 3% річних та інфляційних втрат

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Кравцов А.В.

від відповідача Деркач В.В.

Представники позивача та відповідача брали участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Суть спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 10 569,86 грн. - 3% річних та 73 742,93 грн. - інфляційних втрат, всього 84 312,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови Договору поставки від 10.06.2020 р. №53-122-01-20-09784, а саме не розрахувався своєчасно за отриману продукцію. Так, борг відповідача складав усього 1 019 183,44 грн.

Господарським судом Рівненської області розглядалася справа №918/1113/20 за позовом ТОВ "Південьбудресурс" до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 1 071 360,00 грн. боргу та нарахованих 3% річних станом на 23.11.2020 р. У процесі слухання цієї справи відповідач частково погасив заборгованість. Решта боргу та 3% річних були стягнуті на підставі судового рішення від 03.02.2021 р., а саме стягнуто 1 011 973,24 грн. основного боргу та 4 636,13 грн. 3% річних (за період 27.09.2020-23.11.2020). Дане рішення набрало законної сили.

У подальшому на підставі відповідних платіжних доручень на виконання судового рішення відповідач повністю погасив стягнуту суму коштів.

У зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості, позивач посилаючись на ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 10 569,86 грн. - 3% річних (за період 24.11.2020 р. - 30.03.2021 р.) та 73 742,93 грн. - інфляційних втрат (за період 29.09.2020 р. - 30.03.2021 р.)

Також позивач просить покласти на відповідача усі судові витрати по сплаті судового збору 2270,00 грн. за подання позовної заяви та відкодувати оплату послуг адвоката 8 000,00 грн.

09.06.2021 р. від представника відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов, у якому вказує, що ТОВ "Південьбудресурс" не заявляло письмової вимоги про оплату інфляційних втрат у розмірі 73 742,93 гривень та 3 % річних в розмірі 10 569,86 гривень до ДП "ПАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС". Як наслідок, у підприємства відповідача не виникло відповідного зобов`язання щодо оплати вказаних сум. Тобто відповідач не міг порушити зобов`язання, якого не виникло. Враховуючи вищезазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ВП "Рівненська АЕС" 3% річних та інфляційних втрат. Також відповідач заперечує щодо відшкодування позивачу оплати послуг адвоката в розмірі 8 000,00 грн., так як вважає таку суму необгруновано завищеною.

15.06.2021 р. від представника позивача до канцелярії суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів оплати коштів у якості витрат на правничу допомогу, також надано відповідь на відзив. У останній підтримує позицію, що викладена у позовній заяві та просить задовільнити позовні вимоги.

29.06.2021 р. від представника відповідача до канцелярії суду подано заперечення на відповідь на відзив, у яких просить у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 28.05.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено засідання на 15.06.2021 р. на 11:30 год.

15.06.2021 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 06.07.2021 р. на 10:00 год.

В судовому засідання 06.07.2021 р. під час розгляду спору по суті представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві.

У свою чергу представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

У подальшому суд дослідив письмові докази, що містяться у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між ТОВ "Південьбудресурс" та Відокремленим підрозділом "Рівненська АЕС" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було укладено договір №53-122-01-20-09784 від 10 червня 2020 року (надалі договір), відповідно до предмету якого постачальник зобов`язується поставити для потреб замовника продукцію, а замовник зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені специфікацією (додаток № 1 до договору).

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна сума договору становить 1 071 360,00 грн.

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником протягом 60 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно із Законом України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах (DDP) згідно з "ІНКОТЕРМС-2010". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Сторонами погоджено специфікацію до договору (а.с. 11-12).

На виконання умов договору постачальник у липні - серпні 2020 року здійснив поставку замовнику товар, що підтверджується видатковими накладними №24 від 30 липня 2020 року на суму 786 565,24 грн., №25 від 30 липня 2020 року на суму 178 416,00 грн., №26 від 06 серпня 2020 року на суму 10 569,60 грн., №27 від 06 серпня 2020 року на суму 15 840,00 грн., №28 від 19 серпня 2020 року на суму 9 360,00 грн., №29 від 26 серпня 2020 року на суму 18 432,60 грн.

Згідно з вказаними накладними відповідач отримав товар на загальну суму 1 019 183,44 грн.

Листом №16154/041 від 28 жовтня 2020 року відповідач повідомив позивача про проходження контролю та оформлення ярликів на придатну продукцію: №1-4,5-187 від 14 серпня 2020 року, №1-4,5-188 від 14 серпня 2020 року, №1-4,5-192 від 12 серпня 2020 року, №1-4,5-195 від 13 серпня 2020 року, №1-4,5-204 від 01 вересня 2020 року, №1-4,5-205 від 01 вересня 2020 року.

Суд встановив, що відповідач після постачання товару свій обов`язок щодо сплати за поставлений товар не виконав.

16 жовтня 2020 року позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості, яка, однак, залишена без задоволення.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 1 019 182,84 грн. заборгованості. Крім того, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу 4 649,00 грн. 3 відсотки річних.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" звернулося у Господарський суд Рівненської області з позовом до Відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості в сумі 1 023 831,84 грн., з яких: 1 019 182,84 грн. заборгованості та 4 649,00 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.02.2021 року по справі № 918/1113/20 позовні вимоги ТОВ "Південьбудресурс" задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" 1 011 973 грн. 24 коп. основного боргу та 4 636 грн. 13 коп. 3 % річних, 8 000 грн. 00 коп. витрат понесених на професійну правничу допомогу та 7624 грн. 57 коп. судового збору. В задоволенні вимог про стягнення 12,87 грн. 3 % річних відмовлено. Судові витрати в розмірі 0,19 грн. судового збору та 2 000,00 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу покладено на позивача. Ухвалою суду повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" з державного бюджету України 7 624 грн. 57 коп. судового збору.

Факт порушення строків оплати та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у сумі 1 011 973 грн. 24 коп. згідно Договору поставки №53-122-01-20-09784 від 10 червня 2020 року встановлено судовим рішенням у справі № 918/1113/20, тому згідно статті 75 ГПК України вказана обставина не потребує додаткового доказування.

На підставі платіжних доручень від 31.03.2021 р. №3407, №3408, №3409, №3410, №3411, №3412, №3413, №3414, №3415, №3416, №3417, №3418, №3420, №3421, №3422 відповідачем здійснено перерахування позивачу коштів на виконання судового рішення у справі № 918/1113/20, у тому числі, у загальному розмірі 1 011 973, 24 грн. основного боргу (а.с. 49-64).

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості, позивач звернувся до господарського суду та просить сягнути з відповідача у справі інфляційні втрати, нараховані в загальній сумі 73 742 грн. 93 коп. та три відсотки річних в сумі 10 569 грн 86 коп, які не були предметом судового розгляду у справі № 918/1113/20. Позивач надав розрахунки інфляційних втрат та 3% річних із вказанням періодів нарахувань (а.с. 10-13).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Позивач має право для нарахування 3 % з 24.11.2020 по 30.03.2021 р. та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України у визначеному періоді до моменту повного погашення боргу, що існував, оскільки вони не заявлялися під час розгляду справи №918/1113/20.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із даних законодавчих положень, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно розміру заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, суд звертає увагу сторін на наступне.

Згідно положень Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий кур`єр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

(Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 910/1193/19 від 29 квітня 2020 року).

Суд перевірив розрахунки подані позивачем, визнав їх арифметично правильними, та встановив, що загальний розмір обґрунтованих 3 % річних складає 10 569,86 грн. та інфляційних втрат - 73 742,93 грн.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позов належить задоволити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 10 569,86 грн. та інфляційних втрат в сумі 73 742,93 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору 2 270,00 грн. за подання позовної заяви та витрат на професійну (правничу) допомогу в розмірі - 8 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, тому на відповідача покладається до відшкодування позивачу 2 270,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Позивач також у позові наполягав на покладення на відповідача 8 000,00 грн. витрат понесених на отримання правової допомоги.

Згідно з положеннями статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (стаття 124 ГПК України).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правилами статті 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, з метою отримання правової допомоги, у тому числі і представництва інтересів у суді, Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" звернулося до Адвокатського об`єднання "Лохматов і партнери", про що було укладено відповідний Договір про надання правової допомоги №04-03/21 від 04 березня 2021 року.

Згідно п.1.2. Договору адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод, законних інтересів клієнта в будь-яких справах що стосуються клієнта, а клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору.

Для здійснення представництва у даній справі Адвокатське об`єднання визначило (уповноважило) наступного адвоката - Лохматов Андрій Олександрович - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №317 , видане 20.04.2000 р., який склав та підписав позовну заяву, також адвоката - Кравцов Андрій Віталійович - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №001577 , видане 28.02.2018 р., який брав участь у судових засіданнях.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано суду договір про надання правової допомоги №04-03/21 від 04 березня 2021 року, додаткова угода № 4 від 12.04.2021 до Договору про надання правової допомоги № 04-03/21 від 04.03.2021 р., акт №1 приймання - передачі наданих послуг за договором від 14 червня 2021 року , рахунок на оплату № 32 від 14.06.2021 р. на суму 8000,00 грн.

До матеріалів справи подано платіжне доручення № 170 від 14.06.2021 р., згідно якого ТОВ "Південьбудресурс" сплатило кошти на суму 8 000,00 грн. Адвокатському об`єднанню "Лохматов і партнери". Призначення платежу: надання юридичних консультацій згідно рахунку № 32 від 14.06.2021 р.

У своєму відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Вказана заява аргументована тим, що справа, не є складною, доказом чого є розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції, судова практика у цих справах є сталою, отже рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі мінімальний, що в свою чергу також говорить про не співмірність. не розумність та не відповідність критеріям реальності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу адвоката з боку Позивача.

Враховуючи позицію відповідача викладену у письмовому відзиві, просить суд, у відповідності до частини 5 статті 126 ГПК України, зменшити розмір необгрунтовано завищених витрат, у разі надання Позивачем документального підтвердження їх понесення, на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до розміру який відповідає вимогам частини 4 статті 126 ГПК України.

Відповідач вважає, що вказана вартість зазначених послуг є необґрунтовано значно завищеною і не відповідає принципу співмірності складності проведеної роботи і її заявленої вартості.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009, справа Баришевський проти України від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: East/West Alliance Limited проти України від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; Ла-вентс проти Латвії від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодову-ються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі №915/237/18.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 звернув увагу на необхідність оцінки дій адвоката (щодо вивчення апеляційної скарги, підготовки до судового засідання, відзиву на апеляційну скаргу, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції тощо) за критерієм обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розу-мінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

У даному випадку суд приймає до уваги, ті обставини, що справа №918/392/21 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, сума заявлена до стягнення склала всього 84312,79 грн.

Крім того, під час її розгляду відбулося два судових засідання, у яких участь брав представник позивача адвокат Кравцов А.В.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи Договір про надання правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги, платіжне доручення про сплату Клієнтом 8000,00 грн. - є достатніми матеріалами та дають підстави для відшкодування судом витрат на послуги адвоката.

Суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які просить позивач відшкодувати за рахунок відповідача, є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи.

Відтак, суд не вбачає підстав для їх зменшення, та відповідно відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в розмірі 8000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, м.Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Енергобудівельників, буд. 15, кв. 9, )

- 10 569 (десять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 86 коп. 3 % річних,

- 73 742 (сімдесят три тисячі сімсот сорок дві) грн. 93 коп. інфляційних втрат,

- 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу,

- 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Південьбудресурс" (55002, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул. Енергобудівельників, буд. 15, кв. 9, ).

Відповідач (Боржник): Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, м.Вараш, код ЄДРПОУ ВП 05425046).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2021 року.

Суддя Бережнюк В.В.