ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. Справа№ 910/1036/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Бовсунівська Л.О.

представників

позивача не з`явився

відповідача Гачак І.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021

у справі №910/1036/21 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 87 119,05 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 87119,05 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля за залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373 допустив незбереження вантажу, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 87119,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №910/1036/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" вартість нестачі вантажу у розмірі 87 119,05 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем належним чином доведено наявність заподіяних останньому збитків в розмірі 87119,05 грн, внаслідок втрати частини вантажу за залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373 з вини перевізника та з урахуванням норми природних втрат.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що довідках, наданих позивачем на підтвердження вартості вантажу, зазначено, що власником вантажу є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та які підписані в.о. генерального директора та начальником відділу з планування, а не головним бухгалтером. Як вказує апелянт, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виникнення правовідносин між сторонами та цим товариством. Також, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вартості вантажу, що перевозився за спірними накладними. Крім того, апелянт вказує, що розрахунок за спірними накладними повинен бути, виходячи із норми природних втрат 2%, а не 1%, відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, ч. 2 ст. 27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644. При цьому, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Отже, доведенню підлягає вартість фактичних збитків, яка встановлюється за документами відправника, які в матеріалах даної справи відсутні, а саме: Договір від 27.01.2016 №1-1-2016/006. Поряд з цим, апелянт просить витребувати від ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», АТ «ДТЕК Західенерго», АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином засвідчені копії договорів від 27.01.2016 №1-1-2016/006 та від 21.12.2012 №21/12-ДЕ, з додатками а також платіжні доручення або інші фінансові документи, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу за накладними №№51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі, регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі №910/1036/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №910/1036/21. Справу №910/1036/21 призначено до розгляду на 01.07.2021

Розглянувши клопотання відповідача про витребування документів, колегія суддів дійшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Проте, апелянтом у клопотанні не зазначено жодних заходів, що вживались останнім для отримання доказів самостійно, а також не вказано причин неможливості отримати такі докази, що свідчить про недотримання відповідачем положень статті 81 ГПК України, в зв`язку з чим, заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційної скарги, дійшов до наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що протягом жовтня 2020 року Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" здійснено відправку вугілля кам`яного на адресу АТ ДТЕК «Західенерго» зі станції відправлення Добропілля, що підтверджується залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169 та на адресу ПАТ «ДТЕК Криворізька ТЕС» зі станції відправлення Добропілля, що підтверджується залізничними накладними №№ 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373.

Залізницею проведено комісійне зважування маси вантажу у вагонах, відправлених за вищевказаними залізничними накладними та за результатами якого виявлено, що частину вантажу у вагонах №№ 54783345, 53485892, 53547402, 56970338, 59955765, 56124324, 61012563, 60033966, 60726437, 60029220, 61014387, 53544342, 63485205, 53502803, 53544458, 61016903 було втрачено, про що складено комерційні акти №482004/523/347, №388103/339, №388103/349, №388103/338, №388103/401, №410006/143/341, № 41006/142/340, № 370400/18/364, № 454201/85/564, № 454201/86/565, № 454201/84/563, № 466707/555, № 466707/556, № 466707/557, № 466707/589 та № 466707/554.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 87119,05 грн.

За змістом частини п`ятої статті 307 ГК України, яка кореспондує положенням частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях, згідно з чинним законодавством України.

Перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 23 Закону України «Про залізничний транспорт») .

Згідно зі статтею 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству, відповідно до Правил видачі вантажу.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

У статті 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно зі статтею 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи комерційних актів, втрата вантажу у вагонах №№ 54783345, 53485892, 53547402, 56970338, 59955765, 56124324, 61012563, 60033966, 60726437, 60029220, 61014387, 53544342, 63485205, 53502803, 53544458, 61016903 склала: згідно з актів №482004/52/347 від 13.10.2020 у вагоні № 54783345 - 5950 кг, № 388103/339 від 15.10.2020 у вагоні № 53485892 - 2400 кг, № 388103/349 від 17.10.2020 у вагоні № 53547402 - 3650 кг, № 388103/338 від 15.10.2020 у вагоні № 56970338 - 3100 кг, № 388103/401 від 30.10.2020 у вагоні № 59955765 - 3050 кг, № 410006/143/341 від 13.10.2020 у вагоні № 56124324 - 2800 кг, № 41006/14/2340 від 13.10.2020 у вагоні № 61012563 - 7500 кг, № 370400/18/364 від 19.10.2020 у вагоні № 60033966 - 5120 кг, № 454201/85/564 від 08.10.2020 у вагоні 60726437 - 1400 кг, № 454201/86/565 від 08.10.2020 у вагоні № 60029220 - 2000 кг, № 454201/84/563 від 08.10.2020 у вагоні № 61014387 - 2700 кг, № 466707/555 від 14.10.2020 у вагоні 53544342 - 4700 кг, № 466707/556 від 14.10.2020 у вагоні № 63485205 - 8200 кг, №466707/557 від 14.10.2020 у вагоні № 53502803 - 4300 кг, № 466707/589 від 24.10.2020 у вагоні № 53544458 - 2900 кг, № 466707/554 від 10.10.2020 у вагоні № 61016903 - 3100 кг.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, зазначені комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, та є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№ 54783345, 53485892, 53547402, 56970338, 59955765, 56124324, 61012563, 60033966, 60726437, 60029220, 61014387, 53544342, 63485205, 53502803, 53544458, 61016903.

Вимогами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 2.7. роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, який перевозився за залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373 позивачем надано довідки, підписані генеральним директором та начальником відділу з планування та інвестицій, а також начальником дільниці навантаження ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» № 11/1798 від 16.11.20, № 11/1799 від 16.11.20, № 11/1801 від 16.11.20, № 11/1809 від 16.11.20, № 11/1800 від 16.11.20, № 11/1821 від 16.11.20, № 11/1815 від 16.11.20, № 11/1816 від 16.11.20, № 11/1817 від 16.11.20, № 11/1813 від 16.11.20, № 11/1820 від 16.11.20 про вартість вугільної продукції, які складені вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", підписані генеральним директором та начальником відділу з планування та інвестицій.

Враховуючи положення ч.2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст.115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно з вищевказаними накладними, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, за змістом ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу може бути визначена на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Водночас, ані вказаною нормою, ані будь-якою іншою нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо такого документу, у тому числі, необхідність його підписання саме головним бухгалтером.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу апелянта, що з матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником втраченого майна, а виступає вантажовідправником, право на подання позову за залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373 було передано йому отримувачем вугілля.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на необхідність доведення позивачем обставин укладення договору купівлі-продажу кам`яного вугілля та обставин оплати вартості відправленого вантажу за залізничними накладними, оскільки позивач у цій справі не був власником майна, а виступав виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником; право на подання позову були передані йому отримувачем вугілля (згідно з написами на залізничних накладних), що не заперечувалося під час розгляду справи і не суперечить положенням статті 133 Статуту залізниць України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, від 16.11.2019 у справі №910/16904/18, від 05.02.2020 у справі №910/3868/19.

За таких обставин, з огляду на заявлені предмет та підставу позову, колегія суддів вважає, що факт оплати позивачем вартості вугілля не входить до предмету доказування у даній справі.

Щодо визначення норми природних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п."г" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до інформації зазначеної у накладних (графа 20 «Найменування вантажу»), вантаж у твердому стані, показник вологості - 0 %. Доказів того, що вантаж перевозився у вологому стані матеріали справи не містять.

Таким чином, з урахуванням п.27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№ 51166759, 51169803, 51366151, 51060770, 51187169, 51071074, 51165405, 51165413, 51161347, 51306629 та 51089373 було вугілля кам`яне - мінеральне паливо, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №910/1036/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №910/1036/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №910/1036/21 залишити без змін.

3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.07.2021

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов