Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/443/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Ярмольчук В.С., ордер серія ВК №1014789 від 02.04.2021 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінант-Трейдер"

про стягнення 900942,37грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" звернулося до господарського суду через систему "Електронний суд" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінант-Трейдер" про стягнення 900 942,37грн, з яких 685 600,39грн - основного боргу, 110 037,16грн - пені, 38 869,18грн - 3% річних, 66 435,64грн - інфляційних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №2/19 від 10.03.2019 в частині повної оплати отриманого товару.

В якості правових підстав позову позивач зазначає ст.ст.526, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою від 08.06.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу.

Представник відповідача в засідання суду не з`явився.

На адресу Господарського суду Житомирської області повернулися конверти з ухвалами суду від 11.05.2021 та 08.06.2021, які належним чином направлялися на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінант-Трейдер", зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (10300, м. Житомир, вул. Львівська, буд. 11, кв.32) з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Іншої адреси для листування з відповідачем у справі господарському суду не відомо.

Вказані ухвали надсилалися рекомендованими листами з поміткою "судова повістка".

Відповідно до п.99-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" (з відповідними змінами і доповненнями), рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

За змістом п.116 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

З поштових повідомлень, у яких відповідачу направлялися копії ухвал, судом вбачається, що останні було повернуто поштою суду в зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Так, згідно здійсненого судом Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.07.2021, адреса відповідача не змінилася, тобто, є ідентичною тій, що вказана в позовній заяві та на яку відправлялися судом відповідні процесуальні документи.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України).

У разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, в матеріалах справи містяться підтвердження відправки ухвал суду від 11.05.2021 та 08.06.2021 відповідачу на його електронну адресу.

Водночас суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом вчинено всі можливі заходи для повідомлення ТОВ "Домінант-Трейдер" про дату, час та місце проведення судових засідань.

Згідно ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву у строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Оскільки, явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домінант-Трейдер" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №2/19 (далі - Договір) (а.с.23-25).

Відповідно п.1.1 Договору продавець зобов`язався поставити бітум нафтовий дорожній марки 70/100, бітум нафтовий БНД 60/90 Код УКТ ЗЕД 27132000 за ціною згідно з додатками або рахунками, які є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти і сплатити вищезгаданий товар.

Відвантаження товару здійснюється протягом 3-х робочих днів після надходження оплати в повному обсязі на р/р продавця, або по факту отримання продукції, якщо на це є письмова згода продавця (п.2.2 Договору).

За змістом п.4.1 Договору покупець здійснює 50% передоплати товару згідно з виставленим рахунком, 50% протягом 14 календарних днів з дня отримання товару.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання і діє до 10.03.2020, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.7.1 Договору).

Так, на виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 805600,39грн, що підтверджується накладною №5 від 02.04.2019 та довіреністю №3 від 01.04.2019 (а.с. 26-27).

Проте, відповідач свої зобов`язання з оплати за поставлену нафтопродукцію за вказаним вище договором поставки виконав невчасно та не в повному обсязі, здійснивши оплату на загальну суму 170 000,00грн, про що свідчить копія виписки з банку за період з 01.01.2018 до 07.06.2021 (а.с.57). Внаслідок цього станом на день звернення до суду в останнього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 635 600,39грн (805 600,39грн - 170 000,00грн).

У зв`язку з несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем грошового зобов`язання позивач заявляє вимогу про стягнення, крім основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як судом зазначалося вище, відносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №2/19 від 10.03.2019 (а.с.23-25).

Відповідно до положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У силу вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як вже зазначено вище, при укладенні договору сторони погодили строк оплати товару, який відповідно до умов п.4.1. договору, з врахуванням факту поставки нафтопродукції 02.04.2019 згідно накладної №5 (а.с.27), настав 16.04.2019.

Незважаючи на погоджені сторонами в договорі умови щодо строків проведення оплати отриманого товару, відповідач у визначений договором строк розрахунки з позивачем не провів, внаслідок чого станом на день звернення до суду в останнього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 635 600,39грн, про що суд зазначав вище.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 635600,39грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У стягненні 50 000,00грн основного боргу суд відмовляє, оскільки в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, ч.6 ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, умовами п.5.4 Договору сторони визначили, що у разі порушення термінів оплати, вказаних у договорі, покупець виплачує на р/р продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день прострочення з моменту постачання товару.

Як зазначено вище, за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 110 037,16грн за період з 17.04.2019 по 16.10.2019.

Перевіривши поданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок суми пені (а.с.28), суд вважає його правильним та обґрунтованим. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 110 037,16грн підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем разом з позовною заявою розрахунок розміру 3% річних за період з 17.04.2019 по 31.03.2021(а.с.31), суд вважає його правильним та обґрунтованим. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 38 869,18грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 66 435,64грн інфляційних втрат.

Варто зауважити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Однак, суд не погоджується з поданим позивачем розрахунком інфляційних втрат (а.с. 29-30), з огляду на наступне.

Відповідно п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 4 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає м і с я ц ь.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2 Постанови).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку суми інфляційних втрат (а.с.29-30), на борг у розмірі 805 600,39грн останній починає здійснювати таке нарахування з 02.04.2019. Проте, як судом зазначалося вище, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання згідно п.4.1 договору поставки №2/19 від 10.03.2019, з врахуванням накладної №5 від 02.04.2019, складав 14 календарних днів з дня отримання товару, тобто - до 16.04.2019 включно. Таким чином, обов`язок відповідача з оплати позивачеві за отриману нафтопродукцію в розмірі 805 600,39грн, виник з 17.04.2019.

Враховуючи наведене, перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", господарським судом здійснено перерахунок інфляційних втрат, відповідно до чого сума таких втрат, яка підлягає до задоволення, становить 56 920,89грн. У частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 514,75грн (66 435,64грн - 56 920,89грн) суд відмовляє в задоволенні позову.

Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 635 600,39грн основного боргу, 110 037,16грн пені, 38 869,18грн 3% річних, 56 920,89грн інфляційних збитків обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. У частині вимог про стягнення 50 000,00грн основної заборгованості та 9 514,75грн інфляційних збитків суд відмовляє з позові.

Щодо стягнення судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони .

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія ордеру на надання правової допомоги адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем серії ВК №1014789 від 02.04.21 (а.с.42).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано укладений 01.03.2021 між Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (клієнт) договір про надання правової допомоги (а.с.79-80).

Пунктом 1.1 договору погоджено, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та здійснювати представництво клієнта у всіх державних установах, організаціях, судах, третейських судах щодо спору між ТОВ "Укрінтех" та ТОВ "Домінант-Трейдер" з приводу невиконання останнім умов договору поставки №2/19 від 01.03.2019. Адвокату надаються повноваження на надання консультацій, ознайомлення з документами, складання заяв, скарг, позовних заяв, апеляційних скарг, касаційних скарг, запитів та інших дій, необхідних для надання правової допомоги

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 Господарського процесуального кодексу України та у ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Адвокатом Ярмольчуком В.С. у матеріали справи подано копію платіжного доручення №317 від 30.06.3021 про сплату позивачем останньому 10 000,00грн за юридичні послуги.

Відповідач заперечень щодо суми витрат на професійну правничу допомогу не подав.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також зміст п.2 ч.1, п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про стягнення судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінант-Трейдер" (10300, м. Житомир, вул. Львівська, буд. 11, кв. 32; ідентифікаційний код 40762719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, Хмельницька область, м. Славута, вул. Садова, буд. 17, кв. 51; ідентифікаційний код 30160715):

- 635 600,39грн основного боргу;

- 110 037,16грн пені;

- 38 869,18грн 3% річних;

- 56 920,89грн інфляційних втрат;

- 12 629,83грн судового збору;

- 9 345,64грн витрат на правничу допомогу.

3. У частині стягнення 50 000,00грн основного боргу та 9 514,75грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.07.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту представника ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - відповідачу (рек. з пов.) та на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2