СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. Справа № 922/2507/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Полупан Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кузнецова Дмитра Олександровича (вх. №685Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 та (повний текст складено та підписано 04.02.2021 у місті Харкові суддя Шарко Л.В) та додаткове рішення від 03.02.2021 у справі №922/2507/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара", м.Мелітополь, Запорізька область

до ФОП Кузнецова Дмитра Олександровича, смт. Пісочин, Харківська область

про стягнення компенсації за порушення авторських прав в розмірі 40.000,00 грн, зобов`язання відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та про канали їх розповсюдження та про стягнення з відповідача штрафу до Державного бюджету України в розмірі 4.000,00 грн

ВСТАНОВИЛА:

11.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кузнецова Дмитра Олександровича про стягнення суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40.000,00 грн; зобов`язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та про канали їх розповсюдження; про стягнення штрафу у розмірі 4.000,00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10% суми, яка підлягає стягненню.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Тара" належать виключні майнові акторські права на твір образотворчого мистецтва (малюнок) в паперовому та електронному вигляді, графічне зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та виключні майнові права на торговельну марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Водночас, під час провадження своєї господарської діяльності відповідач здійснив продаж дисків зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) з контрафактним зображенням логотипу "Тара", чим порушив вимоги ст.426 Цивільного кодексу України, ст.15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та виключні майнові авторські права позивача, а тому повинен нести встановлену чинним законодавством відповідальність.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.12.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 позов задоволено: - стягнуто з відповідача на користь позивача: 40.000 грн компенсації за порушення авторських прав; 4.000 грн штрафу до Державного бюджету України; витрати зі сплати судового збору 3524,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9.000 грн.; - зобов`язано відповідача надати у письмовій формі позивачу інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", та про канали їх розповсюдження; - в іншій частині позову щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2019 за касаційною скаргою ФОП Кузнецова Д.О. рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2018, постанову Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 зі справи №922/2507/18 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 24.07.2019 призначено справу №922/2507/18 до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 по справі №922/2507/18 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з фізичної особи підприємця Кузнецова Д.О. на користь ТОВ "Тара" суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди, що становить 40.000,00 грн. Зобов`язано фізичну особу підприємця Кузнецова Д.О. надати у письмовій формі ТОВ "Тара" інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактного примірнику твору образотворчого мистецтва - малюнку "Тара" та про канали їх розповсюдження. Стягнуто з фізичної особи підприємця Кузнєцова Д.О. штраф у розмірі 4.000, 00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10% суми, що підлягає стягненню на користь ТОВ "Тара". Стягнуто з фізичної особи підприємця Кузнецова Д.О. на користь ТОВ "Тара" витрати зі сплати судового збору у розмірі 3.524,00 грн, витрати за судову експертизу в сумі 27.004,00 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що обставини справи та надані позивачем на їх підтвердження належні, допустимі, достовірні докази у своїй сукупності підтверджують факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, логотип " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та на торговельну марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", а також факт неправомірного використання об`єктів даних прав відповідачем, що зумовлює задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі.

Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 стягнуто з Фізичної особи підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича (на користь ТОВ "Тара" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30.00,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, ФОП Кузнецов Д.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 по справі №922/2507/18, в якій просить суд скасувати дане рішення та скасувати додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 по справі №922/2507/18, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Тара" відмовити в повному обсязі. Судовий збір та витрати на правову допомогу стягнути з ТОВ "Тара" на користь ФОП Кузнецов Д.О. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає про незаконність рішення, вважає його таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, а судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Крім того, відповідач вважає висновок експерта неналежним доказом.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- не застосовано закон та норми матеріального права, які підлягають застосуванню (ч.5 ст.11 «Про авторське право і суміжні пава», ч.1 ст.494 ЦК України);

- судами встановлено обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (акт закупки №02/07/18 від 27.07.2018 та відеозапис контрольної закупки контрафактної продукції у відповідача);

- відповідач не має обов`язку передбачати існування авторських прав на логотип та перевіряти їх на наявність, в даному випадку судом першої інстанції незаконного покладення на відповідача обов`язок доведення своєї невинуватості, що в сукупності порушує його права передбачені ч. 2 ст. 62, ч.2 ст. 63 Конституцією України;

- відповідач не був стороною договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір і зазначений договір не містить умов, щодо території, на яку поширюється передаване право відповідно до с. 33 Закону України «Про авторське право та суміжні права»;

- в основу судової експертизи покладено неналежні докази та зроблена експертиза без врахування інтересів відповідача, без його запитання, без підтверджуючих доказів що надані матеріали відповідають дійсності на підставі яких судовим експертом складено висновок, що судом не враховано.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Істоміна О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 (головуючий суддя-доповідач Радіонова О.О.) апеляційну скаргу було залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду доказів надсилання копії апеляційної скарги ТОВ "Тара", на адреси: 72316, Запоріжська область, м.Мелітополь, вул. Будівельна, буд. 71/8 та 61002, м. Харків, Маршала Бажанова, буд. 4/36.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 у зв`язку з відпусками судді Стойка О.В та судді Істоміної О.А. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Кузнецова Д.О. на рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 та додаткове рішення від 03.02.2021 у справі №922/2507/18, встановлено строк позивачу у справі до 13.04.2021 включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 апеляційну скаргу фізичної особи Кузнецова Д.О. призначено до розгляду на 26.05.2021.

15.04.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ТОВ «Тара» надійшов відзив на апеляційну скаргу (дата направлення до суду -13.04.2021), в якому позивач навів свою позицію по справі, просить в задоволенні вимог відповідача відмовити в повному обсязі і покласти судові витрати на відповідача. Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач зазначає, що господарським судом законно і обґрунтовано встановлено факт наявності майнових авторських прав ТОВ «Тара». Судом взято до уваги докази на підтвердження порушення авторських прав саме відповідачем шляхом незаконного розповсюдження контрафактних товарів, які повністю відповідають критеріям належності та допустимості.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Радіонової О.О. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Здоровко Л.М., Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 задоволено клопотання уповноваженого представника фізичної особи Кузнецова Д.О. про відкладення розгляду. Розгляд справи відкладено на 06.07.2021.

25.06.2021 представник апелянта звернувся до Східного апеляційного господарського суду з заявою (вх.№7330) про участь в судовому засіданні по справі №922/2507/18, призначеному на 06.07.2021 об 11:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено відповідною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021.

05.07.2021 шляхом електронної пошти на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника позивача ТОВ «Тара» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7597), в зв`язку з неможливістю брати участь у призначеному на 06.07.2021 судовому засіданні через зайнятість в іншому судовому процесі.

Розглянувши в ході судового засідання заявлене позивачем клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення його без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції обмежений шестидесятиденним строком з моменту відкриття апеляційного провадження у справі.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В той же час, у наданому клопотанні заявником жодним чином не обґрунтовано, які саме обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та потребують присутності сторін.

При цьому суд враховує, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слухання не вимагається, коли немає сумнівів щодо переконливості чи оскаржуваних фактів, які вимагають слухання, і суд може справедливо і обґрунтовано винести рішення на основі подань сторін та інших письмових матеріалів (рішення ЄСПЛ у справах «Dory v. Sweden» («Дерю проти Швеції»); «Saccoccia v. Austria» («Саккочча проти Австрії»).

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України").

Таким чином, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини як джерело права та зважаючи на відсутність необхідності надання сторонами у судовому засіданні відповідних пояснень, колегія суддів, користуючись наданим суду правом, не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

05.07.2021 представник відповідача ФОП Кузнецова Д.О. - Семашко Д.М. електронною поштою направив на адресу Східного апеляційного господарського суду клопотання (вх.№7627) про розгляд справи №922/2507/18 без участі відповідача та його представника. При цьому, заявник зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням частини першої та пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки явка у судове засідання не визнавалася обов`язковою, а в матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно частин 1-2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Позивач наполягає на порушенні його виключного авторського права відповідачем, що стало підставою для звернення до суду за їх захистом.

Предметом даного судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача суми компенсації за порушення авторських прав в розмірі подвоєної паушальної суми винагороди, що становить 40.000,00 грн, у зв`язку із порушенням ФОП Кузнецовим Д.О. виключних авторських прав ТОВ "Тара" шляхом розповсюдження (продажу) контрафактного товару (дисків зчеплення МТЗ-80), на якому незаконно (без відповідного дозволу) розміщено зображення малюнку ТОВ "Тара" (на самому товарі та на упаковці). Також вимоги позивача полягають у стягненні з відповідача штрафу у розмірі 4000,00 грн до Державного бюджету України та зобов`язання ФОП Кузнецова Д.О. надати позивачу у письмовій формі інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", та про канали їх розповсюдження.

Відповідно до частин 1-2 статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (частини 204 статті 426 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 440 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до статті 441 Цивільного кодексу України використанням твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору.

Положеннями статті 435 Цивільного кодексу України передбачено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Положенням пункту 8 частини 3 статті15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що розповсюдження творів є одними із способів використання творів.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" унормовано, що розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - це будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" твір образотворчого мистецтва - це самостійний об`єкт авторського права.

Твором образотворчого мистецтва, у тому числі, є малюнок (стаття 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що контрафактний примірник твору - це примірник твору, відтворений і/або розповсюджуваний з порушенням авторського права.

Відповідно до пункту 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", розповсюдження контрафактних примірників творів порушенням авторського права дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об`єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб`єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно пунктів "а", "б" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", порушеннями авторського права є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені статтею 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", а також піратство у сфері авторського права.

За вимогами частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на характер та предмет спору у цій справі, направлених на захист авторського права, позивач повинен довести при її розгляді такий юридичний факт, як належність йому авторського права, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем.

Натомість відповідач у цьому спорі має довести те, що ним повністю дотримані вимоги Цивільного кодексу України та приписи Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору, адже в протилежному випадку останній вважатиметься порушником авторського права, для якого настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати в межах цієї справи визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 03.02.2014 між ФОП Мартіросян Е.Г. та ТОВ "Тара" укладений договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір, відповідно до умов якого автор передає правонабувачу на строк, визначений цим договором, усі виключні майнові авторські права на твір, який міститься у додатку №1 до договору і є його невід`ємною частиною, а правонабувач набуває їх та сплачує автору винагороду (роялті) одноразово у розмірі 20.000,00 грн.

Відповідно до п.11 договору передбачено передачу правонабувачу виключні майнові авторські права, що встановлює право набувача на власний розсуд, на строк даного договору, на території всього світу самостійно та/або разом з третіми особами здійснювати використання твору та/або окремої його частини (у тому числі оригінальної назви), а також надавати дозвіл або забороняти використання твору іншим особам, що передбачає:

- відтворення у будь-якій матеріальній формі (у тому числі цифровій);

- публічне виконання і публічне сповіщення;

- публічну демонстрацію і публічний показ;

- переробки, адаптації, переклад та будь - які інші подібні зміни;

- подання твору до загального відома (опублікування) публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь - якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій);

- включення твору як складову частину до збірників, антологій, енциклопедій та/або будь - яких інших творів;

- здавання в майновий найм і/або комерційний прокат;

- використання в якості комерційного найменування та/або торговельної марки;

- експортування та/або імпорт примірників твору;

- розповсюдження твору у будь-якій формі та будь яким способом;

- передання (відчуження) виключних майнові авторські права на твір будь - яким третім особам або іншим чином розпорядження ними;

- захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь - якій інший спосіб не заборонений законом;

- використання твору, дозволу або заборона використання твору іншим особам у будь - якій іншій формі та будь - яким іншим способом на те, що наведений вище перелік не є вичерпним.

Відповідно до п. 2.2 договору автор у повному обсязі передає права на твір право набувачу на строки, визначені цим договором, що передбачає виключне право останнього використовувати твір, дозволяти або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати понести або

Згідно з п. 3.1 договору автор не зберігає за собою право використовувати твір, дозволять або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати повністю або частково права на твір третім особам протягом строку визначеного п. 9.1договору. Одноособовим власником прав на цей період є право набувач.

Відповідно до п. 9.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2030 включно.

Таким чином, укладений між сторонами договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2018 набув чинності, про що свідчить наявність підписів та печатки сторони на ньому, та є діючим.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно акта приймання-передачі від 03.02.2014, який є невід`ємною частиною договору, Фізична особа ОСОБА_3 передав, а ТОВ "Тара" прийняло та набуло виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва (малюнок), а також на графічне зображення логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в паперовому та електронному вигляді.

Згідно з Свідоцтва на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 25.12.2015, виданим Державною службою інтелектуальної власності України Торговельну марку "Тара" було створено та зареєстровано у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.12.2015

Колегія суддів зазначає, що вищевказані обставини справи та надані позивачем до справи на їх підтвердження докази у своїй сукупності в повній мірі підтверджують належність позивачу авторських прав на малюнок логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", оскільки ані презумпція авторства ОСОБА_3, ані дійсність договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014, ніким не спростовані у встановленому чинним законодавством порядку.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що наданими позивачем до справи належними доказами підтверджується факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, логотип " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та виключні майнові права на торговельну марку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: відтворення творів, а також розповсюдження творів шляхом першого продажу.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Тара" є юридичною особою - виробником підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач, і приводів (основний); машин і устаткування для сільського та лісового господарства; обробленням металів та нанесення покриття на метали; механічне оброблення металевих виробів; оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами й устаткованням; роздрібною торгівлею, що здійснюється фірмами або через мережу Інтернет.

Що стосується того, чи доведено позивачем у цій справі факт використання відповідачем належного ТОВ "Тара" об`єкта авторських прав, то судом першої інстанції встановлено, а у ході апеляційного розгляду справи підтверджується таке.

Наприкінці липня 2020 року уповноваженими представниками ТОВ "Тара" у магазині №53/55 ряд 2 авторинку "Лоск", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "Тара", в якості доказу здійснення відповідачем продажу контрафактної продукції позивачем до матеріалів справи долучено компакт-диск з відеозаписом проведення контрольної закупки даної продукції безпосередньо у відповідача.

За результатами встановленого порушення представником позивача було складено акт №02/07/18 від 27.07.2018. Процес закупки товару, отримання чеку, відповідність придбаного товару артикулу у чеку та наявність на товарі зображень логотипу "Тара" зафіксовано за допомогою відеозйомки та встановлена судом у судовому засіданні.

За твердженням позивача, ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу "Тара", що був придбаний у відповідача, встановлено позивачем на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ "Тара" як заводом-виробником. Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою: він коштує 550 грн, натомість оригінальний диск зчеплення виробництва ТОВ "Тара" коштує 710 грн. Вказані відмінності зафіксовані позивачем актом закупки №02/07/18 від 27.07.2018.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією від 27.07.2018 та вимагав від відповідача негайно припинити незаконне розповсюдження контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", надати інформацію щодо третіх осіб задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та про канали їх розповсюдження.

В свою чергу, 08.08.2018 відповідач відмовився виконати вимоги позивача щодо досудового врегулювання спору з посиланням на те, що відповідач здійснює власну господарську діяльність на підставі законодавства України, крім цього, докази, які долучені до претензії від 27.07.2018 жодним чином не посвідчують факт незаконного виробництва чи розповсюдження контрафактної продукції, у зв`язку з чим відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення законодавства про авторське право, що стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

Поряд із цим колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в межах розгляду справи обґрунтовано встановлено який об`єкт інтелектуальної власності використано відповідачем, в чому саме полягало таке використання та визначено характер допущеного відповідачем порушення на підставі належних доказів, наявних у провадженні.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 96 ГПК України).

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, а відповідачем не спростовано, що в якості засобу доказування у справах про захист авторського права може бути використаний відео-, аудіозапис процесу дослідження будь-якою заінтересованою особою сайту, стосовно якого є відомості використання його з порушенням авторських чи суміжних прав; такий запис, здійснений на електронному чи іншому носії (жорсткому диску комп`ютера, дискеті, диску для лазерних систем зчитування, іншому носії інформації), подається до суду із зазначенням того, коли, ким і за яких умов цей запис здійснено.

У свою чергу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем відеозаписи є належними доказами фіксування подій, оскільки містять необхідні реквізити електронного доказу (зокрема, фіксації дати та часу зйомки, місця події і місця їх створення) та засвідчені ЕЦП представника позивача.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.08.2019, під час нового розгляду справи, з урахуванням рекомендацій викладених в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2019 по даній справі, для повного та об`єктивного розгляду справи, було призначено по справі судову експертизу

За результатами проведеної експертизи судовим експертом, зокрема, надано наступні висновки:

"1.Оскільки об`єкт авторського права (малюнок) і торгівельна марка збігаються, відповідачем міг бути використаний як твір образотворчого мистецтва - графічний малюнок « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шляхом запозичення, так і знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 шляхом нанесення на упаковку та товар схожого до ступеню змішування позначення.

2.Композиційні елементи твору образотворчого мистецтва - малюнку «Тара»:

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви «т», що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника;

- під графічним елементом розташоване слово «ТАРА», розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: «Т», «А», «Р», «А», виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та під строкових елементів;

- малюнок виконано барвником чорного кольору.

Художньою сутністю досліджуваного графічного малюнку є передача основної ідеї за допомогою ліній, які творять контури букв та фігури, що несуть в собі основне семантичне навантаження.

3.Використання малюнку як твору образотворчого мистецтва у співвідношенні до його розміщення на товарі та упаковці було здійснено відповідачем шляхом його запозичення.

4.Малюнок, розміщений на упаковці товару, використаній позивачем, характеризується наступними композиційними елементами та їх взаємозв`язком:

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви "т", що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника, з загостреними внутрішніми та зовнішніми кутами;

- під графічним елементом розташоване слово «Тара», розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: «Т», «А», «Р», «А», виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та підстрокових елементів;

- малюнок виконано барвником зеленого кольору.

Малюнок, розміщений на диску зчеплення позивача, характеризується наступними композиційними елементами та їх взаємозв`язком:

- малюнок має симетричну композицію та складається з графічного та словесного елементів;

- графічний елемент являє собою стилізоване зображення прописної букви «т», що виконана у формі складної геометричної фігури, наближеної до шестикутника, з загостреними внутрішніми та зовнішніми кутами;

- графічний елемент розташовано праворуч від слова «Тара», розміщене в один горизонтальний рядок;

- слово складається з 4-х заголовних кириличних букв: «Т», «А», «Р», «А», виконаних стандартним напівжирним шрифтом прямого виконання зі стандартними міжбуквеними проміжками та без надстрокових та підстрокових елементів;

- слово має більший розмір, ніж графічний елемент;

- малюнок являє собою відтиск сірого кольору.

5. Твір образотворчого мистецтва - малюнок "Тара" відрізняється від малюнку, розміщеному на упаковці товару, використаній позивачем, кольоровим рішенням. Всі інші композиційні елементи, їх взаємозв`язок та розташування співпадають. Порівнювані позначення є схожими.

Твір образотворчого мистецтва - малюнок " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відрізняється від малюнку, розміщеному на диску зчеплення відповідача композиційним розташуванням елементів, їх розміром та кольоровим рішенні. Основні композиційні елементи, що несуть семантичне навантаження, співпадають. Порівнювані малюнки є схожими.

6. Комбіноване позначення "Тара", нанесене на пакування та диск відповідача є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 ."

Отже, за результатами проведеної судової експертизи, на виконання п. 7.10. Постанови ВС КГС від 08.07.2019 по даній справі, встановлено суттєві ознаки малюнку, який розміщений, як на товарі, так і на упаковці (використаною відповідачем), та порівняно їх із сукупністю суттєвих ознак твору образотворчого мистецтва (малюнку), графічного зображення зареєстрованого логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (за зовнішнім виглядом, зовнішнім оформленням, кольором, формою, розміром тощо), що належить позивачу, про, що зазначено в пунктах 3,4 розділу ІІІ Висновку судової експертизи.

В пунктах 7.11, 7.12 Постанови ВС КГС від 08.07.19р. по даній справі, зазначено про те, що за результатами порівняння слід було визначити, чи співпали будь-які ознаки та чи є малюнки ідентичними або схожими, але не ідентичними.

Так, за результатами проведеної судової експертизи, встановлено, що оскільки об`єкт авторського права (малюнок) і торгівельна марка збігаються, відповідачем міг бути використаний як твір образотворчого мистецтва - графічний малюнок " ІНФОРМАЦІЯ_1 " шляхом запозичення, так і знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 шляхом нанесення на упаковку та товар схожого до ступеню змішування позначення. Використання малюнку як твору образотворчого мистецтва у співвідношенні до його розміщення на товарі та упаковці було здійснено відповідачем шляхом його запозичення. Порівнювані позначення та малюнки є схожими. Комбіноване позначення "Тара", нанесене на пакування та диск відповідача є схожим настільки, що його можна сплутати із зареєстрованим знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 .

Щодо доводів скаржника з приводу незастосування принципу невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідальність за порушення права інтелектуальної власності у вигляді відшкодування шкоди, завданої суб`єктові відповідного права, може наставати лише за одночасної наявності таких умов: - факту протиправної поведінки відповідача (зокрема, недодержання умов авторського, ліцензійного договорів, використання об`єкта права інтелектуальної власності без дозволу правовласника); - шкоди, завданої суб`єктові права інтелектуальної власності; -причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; - вини особи, яка заподіяла шкоду.

Доказування наявності перших трьох умов покладається на позивача. При цьому судом застосовується презумпція вини особи, яка завдала шкоду: така особа вважається винною, поки не буде доведено інше.

Водночас відсутність вини порушника не звільняє його від обов`язку припинити порушення права інтелектуальної власності і так само не виключає застосування щодо нього заходів, спрямованих на захист таких прав.

Твердження відповідача про те, що в суді першої інстанції досліджувалися лише фотокопії оригінального та підробленого диску зчеплення, без огляду оригіналів, що не дає змоги встановити наявність чи відсутність суттєвих ознак твору, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідачем не заявлялося клопотання про витребування оригіналів доказів (дисків зчеплення) у порядку частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість колегією суддів з`ясовано, що відмінними рисами продукції, що виробляється ТОВ "Тара", є фірмова упаковка та обов`язкове лазерне маркування усіх дисків зчеплення МТЗ-80 номером з каталогу та торговим знаком "Тара", а також наявність на усіх дисках зчеплення заклепок із торговим знаком "Тара", що достеменно підтверджується фотокопіями упаковки оригінального товару із зображенням логотипу "Тара" та самого диску МТЗ-80.

Вивченням матеріалів справи судом першої інстанції обґрунтовано встановлено суттєві ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 із зображенням логотипу "Тара", що був придбаний у відповідача, на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ "Тара" як заводом-виробником. Для встановлення вищезазначеного судом було досліджено фотокопії оригінального та підробленого товару, а також відеозапис, наданий позивачем.

Отже, колегія суддів вважає, що наявні у справі докази дозволяють ідентифікувати ФОП Кузнецова Д.О., як належного відповідача у цій справі, та доводять факт порушення ним авторських прав позивача.

Доводи відповідача про те, що позивачем не підкріплено жодними доказами факт незаконного розповсюдження відповідачем контрафактної продукції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку.

На противагу аргументів позивача відповідач не представив судам першої та апеляційної інстанції доказів того, що він правомірно використовує зазначений твір образотворчого мистецтва у своїй діяльності, а також жодним чином не спростував визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди.

Як вже зазначалось, з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією від 27.07.2018 та вимагав від відповідача негайно припинити незаконне розповсюдження контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", надати інформацію щодо третіх осіб задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та про канали їх розповсюдження. Проте відповідач відмовився від її виконання.

Підсумовуючи зазначене вище, є правильними висновки суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надані докази, які б свідчили про відсутність у діях останнього порушення виключних авторських позивача, а останнім належним чином доведено факт розповсюдження (продажу) контрафактного твору без достатніх на те правових підстав.

Враховуючи зазначене порушення, позивачем в межах даної справи заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь ТОВ "Тара" суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди, що становить 40.000,00 грн.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права, та, відповідно, визначення розміру компенсації за порушення належного позивачу авторського права, як специфічного способу захисту порушення авторського права, з огляду на таке.

Пунктом "г" частини 2 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об`єктів авторського права.

Згідно правової позиції, що викладена у пунктах 12 та 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010, при вирішенні спорів судам слід мати на увазі, що компенсація, передбачена пунктом "г" частини 2 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права.

Відповідно до умов додатку №2 до договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 позивач одноразово сплачує ОСОБА_3 як автору винагороду у розмірі 20.000,00 грн.

Отже, зазначений вище розмір авторської винагороди і є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав.

Оскільки представниками ТОВ "Тара" зафіксовано один факт порушення виключних майнових авторських прав відповідачем, який, очевидно не носить умисний характер, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обґрунтованою та достатньою сумою компенсації є заявлена позивачем сума у розмірі 40.000,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача подвоєної паушальної суми у розмірі 40.000,00 грн, висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10% від суми присудженої до стягнення, що становить 4.000,00 грн, ґрунтуються на приписах частини 3 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та є вмотивованими.

Розглядаючи вимогу позивача про зобов`язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "Тара" та про канали їх розповсюдження, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з такого.

Відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою авторського права, суб`єкти авторського права мають право вимагати від осіб, які порушують авторське право позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження.

Під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, зокрема у формі документів як основного матеріального носія, для її збереження та передавання у часі та просторі (частина 1 статті 1 Закону України "Про інформацію").

Враховуючи визначення Законом України "Про авторське право та суміжні права" спеціального способу захисту порушених авторських прав, такого як зобов`язання порушника надати інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження, беручи до уваги доведеність факту порушення відповідачем виключних авторських прав позивача, позов ТОВ "Тара" в означеній частині вимог обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Згідно статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у даній справі, яке ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Наведене у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини 4 статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кузнецова Дмитра Олександровича залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 у справі №922/2507/18 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Щодо додаткового рішення суду про стягнення судових витрат, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Так в ході розгляду справи №922/2507/18 було встановлено, що сторона позивача понесла судові витрати на оплату професійної правничої допомоги та судового збору у місцевому суді та в судах апеляційної і касаційної інстанції в загальному розмірі 30.000,00 грн, а саме: в суді першої інстанції - 15.000,00 грн, апеляційна інстанція - 5.000,00 грн та касаційна інстанція - 10.000,00 грн. Зазначену суму витрат на професійну правничу допомогу позивачем було заявлено до стягнення з відповідача у відповідному додатковому рішенні.

На підтвердження витрат позивач надав наступні документи, приєднані до матеріалів справи:

- копія договору про надання професійної правничої допомоги №01/06/18 від 01.06.2018 укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Гур`єв і партнери";

- копія додаткової угоди № 2 від 04.06.2018 до договору №01/06/18 від 01.06.2018;

- оригінал платіжного доручення про оплату професійної правничої допомоги №2253 від 10.08.20108;

- оригінал платіжного доручення про оплату судового збору №2255 від 10.08.2018;

- копія акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 30.09.2018;

- копію додаткової угоди №3 від 16.01.2019 до договору №01/06/18 від 01.06.2018;

- оригінал платіжного доручення про оплату професійної правничої допомоги №113 від 17.01.2019;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2019;

- копія додаткової угоди №6 від 20.06.2019 до договору №01/06/2018 від 01.06.2018.

Зазначені докази були ретельно досліджені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Враховуючи, що відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про доведеність вимог позивача з відшкодування йому витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення та додаткове рішення Господарського суду Харківської області законні та обґрунтовані, отже, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузнецова Дмитра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 у справі №922/2507/18 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 №922/2507/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.07.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Д.О. Попков