РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.06.2021Справа № 910/4392/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" (65009, Одеська обл., місто Одеса, ФОНТАНСЬКА ДОРОГА, будинок 11; ідентифікаційний код 20966466)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАХОВКА ПРОТЕЇН АГРО" (04053, місто Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код 37535022)

про стягнення заборгованості по договору оренди у розмірі 107 316,69 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Публічне акціонерне товариство "Місто Банк" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАХОВКА ПРОТЕЇН АГРО" (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 107 316,69 грн, з яких 87 075,26 грн сума заборгованість з орендної плати, 13 294,88 грн пені, 6 946,55 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 706 оренди машиномісць від 10.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/4392/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач в установлений строк відзив до суду не надав.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини 4 статті 89 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та розгляд справи, ухвала від 24.03.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка також була зазначено позивачем у позовній заяві, а саме: 04053, місто Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 6.

Проте, поштовий конверт було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з підстави - «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про неможливість вручення поштового відправлення особі за адресою місцезнаходження, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 24.03.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2021, не подав до суду відзив, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв`язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Місто Банк» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАХОВКА ПРОТЕЇН АГРО» (орендар) укладений Договір оренди № 706 (далі - договір оренди), згідно з пунктом 1 якого орендодавець зобов`язався передати за плату орендарю у тимчасове платне користування, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування машиномісця №№ 24, 27, які розташовані в підземній автостоянці за адресою: м. Київ, провулок Несторівський, 6, та сплачувати орендну плату.

Машиномісця, що надаються в оренду належать орендодавцю на праві власності згідно свідоцтв про право власності, виданих 27.10.2009 Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на підставі наказу Головного управління житлової забезпечення від 20.10.2009 № 1595-С/ЮНП (пункт 1.2 договору).

Пунктом 2.3 договору оренди передбачено, що передавання машиномісць у оренду та їх повернення з оренди, здійснюється за відповідним актом приймання-передавання.

Згідно з пунктом 2.4 договору оренди початком перебігу строку оренди та його припиненням вважається дата, вказана відповідному акті приймання-передавання.

Пунктом 1.5 названого договору встановлено розмір плати за вказане майно - 1600,00грн в т.ч. ПДВ, на місяць та підлягає сплаті орендарем щомісячно протягом 10-ти календарних днів від дати надходження на його адресу від орендодавця акта про оренду за попередній місяць та рахунку-фактури. Орендодавець надсилає на адресу орендаря акт та рахунок-фактуру до 10-го числа поточного місяця. Зазначена вище орендна плата на кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати на індекс інфляції за поточний місяць, що оприлюднюється Державною службою статистики.

Відповідно до пункту 2.2 договору оренди строк здійснення платежів визначається у виставлених орендодавцем до сплати орендарем рахунках-фактурах.

Відповідно до пункту 3.4.2 договору оренди відповідач зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати плату за оренду.

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє до10.05.2017 (пункт 5.1 договору).

10.05.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 4 до договору оренди, якою обумовлено продовження строку дії договору оренди до 30.09.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув з тимчасового платного користування машиномісця позивачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.10.2019.

Однак відповідач своїх зобов`язань за вищевказаним договором оренди належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 87 075,26 грн та складається з орендних платежів за період з липня 2017 року до вересня 2019 року.

21.01.2021 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача претензію від 20.01.2021 за № 54, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та рекомендованих листів AT «Місто Банк», з вимогою протягом 10 (десяти) робочих днів, з дня отримання даної вимоги, сплатити заборгованість за договором оренди у розмірі 107 316,69 грн.

Позивач відповіді від відповідача на претензію не отримав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати орендної плати не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість за договором у розмірі 107 316,69 грн, з яких 87 075,26 грн - сума заборгованість з орендної плати, 13 294,88 грн - пеня, 6 946,55 грн - три проценти річних.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 10.05.2016 № 706 є договором найму (оренди).

Приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору оренди були передані відповідачу у строкове платне користування машиномісця та, як наслідок, у відповідача виник обов`язок оплачувати орендні платежі за період користування об`єктом оренди.

Договір оренди є одним з видів зобов`язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов`язального права та майнового найму. Своєчасне внесення орендної плати за користуванням майном є одним з основних обов`язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 статті 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

За розрахунком позивача, не спростованим відповідачем, заборгованість останнього за період з липня 2017 року до вересня 2019 року становить 87 075,26 грн

Між тим, суд звертає увагу, що до матеріалів справи не було додано належних доказів та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі 87 075,26 грн.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором оренди, яка складає 87 075,26 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги про стягнення вказаної суми основного боргу.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення три проценти річних у розмірі 6 946,55 грн за період прострочення з 21.08.2017 до 16.01.2021 та пеню у розмірі 13 294,88 грн за період прострочення з 16.01.2020 до 16.01.2021.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд не погоджується з його розміром за періоди з 21.01.2018 до 20.02.2018 на суму боргу 19 388 грн (49,40 грн) та з 21.07.2018 до 20.08.2018 на суму боргу 380 758 грн (970,15грн), внаслідок чого вважає правильними є розміри, що складають 47,81 грн та відповідно 98,75 грн. Суд звертає увагу, що перший з періодів є арифметично неправильним, а другий обрахований з неправильної суми заборгованості.

Отже, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 872,99 грн. слід відмовити.

Водночас щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.1 договору оренди за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 4.3 договору оренди, у разі порушення строків здійснення платежів за договором, орендар сплачує орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного, банку України, що діяла у період такого порушення, від несплаченої у строк суми за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що за змістом пункту 1.5 договору розмір плати підлягає сплаті орендарем щомісячно протягом 10-ти календарних днів від дати надходження на його адресу від орендодавця акта про оренду за попередній місяць та рахунку-фактури. Орендодавець надсилає на адресу орендаря акт та рахунок-фактуру до 10-го числа поточного місяця. Зазначена вище орендна плата на кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати на індекс інфляції за поточний місяць, що оприлюднюється Державною службою статистики.

Викладене вказує, що прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати орендної плати відбувалося починаючи з 21 числа кожного поточного місяця. Аналогічну дату початку перебігу прострочення визначено позивачем у розрахунку пені. При цьому з 21.08.2017 заборгованість збільшувалась наростаючим підсумком на суму нарахованої орендної плати за кожний місяць до повернення відповідачем об`єкта оренди у жовтні 2019 року.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд перевіряє обґрунтованість заявленої пені, виходячи з початкової дати нарахування пені, визначеної позивачем - 16.01.2020, яка не суперечить Закону.

У той же час суд звертає увагу на положення частини 6 статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчать про встановлення законом чи укладеними між сторонами договорами більш тривалого строку нарахування цієї штрафної санкції, ніж встановлений частиною 6 статті 232 ГК України, суд дійшов висновку про те, що нараховування пені на заборгованість з орендної плати за кожен місяць окремо за кожен день прострочення має припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За таких обставин, суд, здійснивши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, дійшов висновку про стягнення її на користь позивача у розмірі 8 024,70 грн за період з 16.01.2020 до 16.07.2020.

Разом із тим, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 270,18 грн. слід відмовити.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин, суд доходить висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАХОВКА ПРОТЕЇН АГРО" про стягнення заборгованості по договору оренди у розмірі 107 316,69 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАХОВКА ПРОТЕЇН АГРО" (04053, місто Київ, ПРОВУЛОК НЕСТОРІВСЬКИЙ, будинок 6-А; ідентифікаційний код 37535022) на користь Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" (65009, Одеська обл., місто Одеса, ФОНТАНСЬКА ДОРОГА, будинок 11; ідентифікаційний код 20966466) 87 075,26 грн (вісімдесят сім тисяч сімдесят п`ять гривень 26 копійок) - заборгованість з орендної плати, 8 024,70 грн (вісім тисяч двадцять чотири гривні 70 копійок) - пеня, 6 073,56 грн (шість тисяч сімдесят три гривні 56 копійок) - три проценти річних та 2 140,06 грн (дві тисячі сто сорок гривень 06 копійок) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.07.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ