РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2021Справа № 910/5068/21
Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 109 161,25 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 33852,14 грн. збитків за втрату (недостачу) вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 від 06.03.2020, оскільки відповідач при перевезені вантажу за залізничними накладними №44660439 та №44674414 допустив незбереження вантажу у вагоні №95845210, №95845236, №95887824, у зв`язку із чим позивачем заявлені до стягнення з відповідача збитки у вигляді нестачі вантажу у сумі 109 161,25 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.04.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5068/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч.2 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

26.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав недоведеності та необґрунтованості розрахунку позовних вимог, посилаючись на відсутність довідки на підтвердження дійсної вартості відправленого вантажу. Окрім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2000,00 грн.

11.05.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" як замовником та Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як перевізником укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 43-41564379/2020-001 (далі - договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується Повідомленням про укладення договору.

Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1. договору).

Відповідно до п.8.1 договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

З метою здійснення перевезення вантажу ТОВ "ЧЕРЕШЕНЬКИ" за Договором поставки №60399071 від 31.03.2020, між ТОВ "ЧЕРЕШЕНЬКИ" та ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 27/12-19 від 27.12.2019.

Так, 17.07.2020 згідно перевізного документа № 44660439 Позивачем зі станції Нові Санжари Південної залізниці здійснено відправлення насіння соняшника насипом у кількості 14 вагонів, код вантажу 021098, станція призначення - Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці.

Також 18.07.2020 згідно перевізного документа № 44674414 Позивачем зі станції Селещина Південної залізниці здійснено відправлення насіння соняшника насипом у кількості 13 вагонів, код вантажу 021098, станція призначення - Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці.

Згідно графи 4 перевізних документів одержувачем є ТОВ «Грінтур-Екс», а вантажовласником - ДП «САНТРЕЙД», що підтверджується графою 7.

На шляху прямування вантажу за перевізним документом № 44660439 працівниками станції Миколаїв Одеської залізниці виявлено відсутність накладених вантажовідправником запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП) на вагонах № 95845210 та № 95845236, у зв`язку з чим складено Акти загальної форми від 21.07.2020 № 11227 та № 11226 відповідно та накладено свинцеві пломби цієї станції.

Надалі працівниками станції призначення проведено комісійну перевірку маси вантажу у вказаних вагонах шляхом переважування на справних 150- тонних вагонних вагах та виявлено розходження маси вантажу в бік зменшення, в результаті чого складено Комерційні акти.

Як вбачається з Розділу Д Комерційного акта форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/102, при комісійній перевірці та зважуванні вагону № 95845210 встановлено: вантаж - соняшник, вага брутто - 73 400 кг, тара перевірена - 23 400 кг, нетто - 50 000 кг, що на 1 000 кг менша документа. Вагон прибув за справними ЗПП: на штанзі нижніх розвантажувальних люків та на 2-му розвантажувальному люці ЗПП відправника відсутнє, в наявності справні дві свинцеві пломби станції Миколаїв Одеської залізниці.

При розкритті завантажувальних люків виявлено між 2-м та 4-м люками поглиблення довжиною 2 000 мм, глибиною 1 000 мм, шириною 1100 мм. Вагон технічно справний.

З Розділу Д Комерційного акта форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/103 вбачається, що при комісійній перевірці та зважуванні вагону № 95845236 встановлено: вантаж - соняшник, вага брутто - 73 400 кг, тара перевірена - 23 400 кг, нетто - 50 000 кг, що на 1 050 кг менша документа. Вагон прибув за справними 31111: на штанзі нижніх розвантажувальних люків та на 2-му розвантажувальному люці ЗПП відправника відсутнє, в наявності справні дві свинцеві пломби станції Миколаїв Одеської залізниці. При розкритті завантажувальних люків виявлено між 2-м та 4-м люками поглиблення довжиною 2 000 мм, глибиною 1 000 мм, шириною 1 100 мм. Вагон технічно справний. По прибуттю вантажу за перевізним документом № 44674414 на станцію Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці працівниками станції на вагоні № 95887824 виявлено невідповідність 2-х наявних ЗПП із накладеними відправником та складено Акт загальної форми від 21.07.2020 № 3473.

Надалі працівниками станції проведено комісійну перевірку маси вантажу у вказаному вагоні шляхом переважування на справних 150-тонних вагонних вагах та виявлено розходження маси вантажу в бік зменшення, в результаті чого складено Комерційний акт форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/104, з Розділу Д якого вбачається: вантаж - соняшник, вага брутто - 68 150 кг, тара перевірена - 23 600 кг, нетто - 44 550 кг, що на 8 650 кг менша документа. Вагон прибув за справними ЗПП: на штанзі нижніх розвантажувальних люків у наявності справні два ЗПП, які не відповідають даним перевізного документа. При розкритті завантажувальних люків виявлено між 2-м та 4-м люками поглиблення довжиною 3 500 мм, глибиною 2 000 мм, шириною 3 000 мм. Вагон технічно справний.

Таким чином, вищевказаними Комерційними актами, складеними працівниками станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, тобто самим же Відповідачем, встановлено факт того, що Відповідач при перевезені вантажу по залізничним накладним № 44660439 та № 44674414 допустив незбереження вантажу у вагонах № 95845210, № 95845236 та №95887824 відповідно, а тому Позивач просить суд стягнути з Відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 109 161,25 грн.

Визначення суми збитків здійснено позивачем виходячи з наступного:

Накладна № 44660439:

вагон № 95845210:

Із Відомості вагонів та Комерційного акта форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/102 вбачається, що маса вантажу становила 51 000 кг. Комерційним актом зафіксовано недостачу вантажу у розмірі 1 000 кг. Норма природної втрати у розмірі 0,5% становить 255,00 кг (51 000 кг х 0,5%). Розходження визначеної маси вантажу з урахуванням природної втрати вантажу під час перевезення становить 745,00 кг (1 000 кг - 255,00 кг), або 0,745 т.

вагон № 95845236:

Із Відомості вагонів та Комерційного акта форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/103 вбачається, що маса вантажу становила 51 050 кг. Комерційним актом зафіксовано недостачу вантажу у розмірі 1 050 кг. Норма природної втрати у розмірі 0,5% становить 255,25 кг (51 050 кг х 0,5%). Розходження визначеної маси вантажу з урахуванням природної втрати вантажу під час перевезення становить 794,75 кг (1 050 кг - 255,25 кг), або 0,79475 т.

2. Накладна № 44674414 вагон № 95887824:

Із Відомості вагонів та Комерційного акта форми ГУ-22 від 23.07.2020 № 415207/104 вбачається, що маса вантажу становила 53 200 кг. Комерційним актом зафіксовано недостачу вантажу у розмірі 8 650 кг. Норма природної втрати у розмірі 0,5% становить 266,00 кг (53 200 кг х 0,5%). Розходження визначеної маси вантажу з урахуванням природної втрати вантажу під час перевезення становить 8 384,00 кг (8 650 кг - 266,00 кг), або 8,384 т.

Загальна недостача становить:

0,745 т + 0,79475 т + 8,384 т = 9,92375 т.

Отже, за розрахунками позивача, загальна вартість недостачі вантажу у вагонах №95845210, № 95845236 та №95887824, з урахуванням норми недостачі вантажу 0,5%, становить 109 161,25 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Як встановлено судом, 17.07.2020 та 18.07.2020 ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" (вантажовідправник) зі станцій відправлення Нові Санжари Південної залізниці та зі станції Селещина Південної залізниці до залізничної станції Миколаїв-Вантажний (експорт) Одеської залізниці відправлено вантаж згідно із залізничними накладними №44660439 та №44674414 у вагонах №95845210, № 95845236 та №95887824.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, Статутом залізниць України не передбачено доведення наявності збитків у позивача за втрачений вантаж, відповідальність залізниці перед одержувачем настає лише за факт втрати вантажу в розмірі його вартості, що підтверджується довідкою (або іншим документом вантажовідправника), що випливає з положень статті 115 Статуту залізниць України та пункту 2.7. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами частини 3 статті 917 ЦК України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки залізничні накладні таких відміток не містить.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Наявні в матеріалах справи комерційні акти №415207/102 від 23.07.2020, №415207/103 від 23.07.2020 та №415207/104 від 23.07.2020 підтверджують недостачу вантажу у вагоні №95845210 у розмірі 1000 кг, у вагоні №95845236 - 1050,00 кг, у вагоні № 95887824 - 8 650,00 кг.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як встановлено судом вантажоодержувач передав право на пред`явлення позовних вимог до залізниці вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД", що підтверджується відповідним переуступним підписом на залізничних накладних.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявні контракт рахунок на оплату №7 від 01.04.2020, видаткова накладена №33 від 01.04.2020, в яких визначено вартість вантажу, що перевозилось у вагонах №95845210, № 95845236 та №95887824.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

За розрахунками позивача, загальна вартість недостачі вантажу у вагонах №95845210, № 95845236 та №95887824, з урахуванням норми недостачі вантажу 0,5%, становить 109 161,25 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що розрахунок здійснений арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановленими вище обставинами підтверджено обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

З приводу доводів відповідача про недоведеність та необґрунтованість розрахунку позовних вимог, суд зазначає наступне.

Як вказано вище , відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу

Відповідно до п. 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Факт та розмір недостачі підтверджено позивачем належними доказами. Вартість вантажу, на виконання норм ст. 115 Статуту, визначена на підставі рахунку на оплату №7 від 01.04.2020 та видатковою накладною №33 від 01.04.2020

Ураховуючи наведене, позивач належним чином документально підтвердив понесені під час перевезення відповідачем вантажу збитки у сумі 109 161,25 грн.

Окрім того, за змістом статей 113, 127 Статуту обов`язок доведення відсутності вини в разі втрати вантажу покладено на перевізника. Однак відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла не з вини відповідача.

Обставини щодо наявності вини у завданні позивачу збитків відповідачем не спростовані.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 109 161,25 грн. вартості нестачі вантажу є обґрунтованими.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (03038, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФЕДОРОВА, будинок 32 ЛІТЕРА А, 3-Й ПОВЕРХ, ідентифікаційний код 41564379) суму збитків у сумі 109 161,25 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов