ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року Справа №902/1150/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Зажирко Ю.Д., довіреність №02/01-09 від 20.01.2021 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 (суддя Нешик О.С., повний текст рішення складено 23.04.2021 р.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго"

про стягнення 18 938 984,97 грн згідно договору постачання природного газу.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 14 057 226,59 грн - основного боргу; 1427901,78грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та 284 084,78 грн - судового збору. В частині стягнення 1 427 901,78 грн пені - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 1 427 901,78 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення неустойки в сумі 1 427 901,78 грн., в стягненні якої було відмовлено, задоволити. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.

Рішення суду не містить обґрунтованого покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище Відповідача.

В даному випадку Відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже Відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан Відповідача.

Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище Відповідача є саме таким.

За наведеного, висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.

А тому, апелянт вважає оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50% незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

Одночасно апелянт просив поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропущеного процесуального строку скаржник зазначає, що повний текст рішення складено 23.04.2021 року. Копія рішення надійшла позивачу 29.04.2021 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 р. поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 13.04.2021р. у справі №902/1150/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.06.2021 р. об 10:30 год.

17.06.2021 віл Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.07.2021 р. об 11:30 год.

30.06.2021 р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою онлайн-сервісу Easycon який дає змогу взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. заяву представника Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №902/1150/20 - задоволено, попереджено заявника, що відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

05.07.2021 від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В обгрунтування клопотання апелянт посилається на те, що у зв`язку із запровадженням в Україні карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", представник Позивача не зможе з`явитися в судове засідання, призначене на 05.07.2021.

Розглянувши вище зазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.

У Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 вказано верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Призначаючи справу до розгляду суд апеляційної інстанції надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Окрім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку апелянтом не надано жодних доказів в підтвердження неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу №902/1150/20 без участі в судовому засіданні представника апелянта.

В судовому засіданні 05.07.2021 колегія суддів заслухала представника Відповідача, який апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши надану судом першої інстанції юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.10.2018 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту також - Постачальник, позивач) та комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (далі по тексту також - Споживач, відповідач) укладено Договір постачання природного газу №3401/18-БО-1 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до предмету Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Згідно із п.1.2 Договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно п.2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 200 тис. куб. метрів.

Обсяги природного газу, які планується поставляти згідно з цим договором (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені у пункті 1.2. цього Договору, і несу відповідальність за правильність їх визначення (п.2.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору постачальник передає споживачеві природний газ у загальному потоці імпортованого газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання передачі газу з ПГС в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність , пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.7 Договору).

Відповідно до пункту 3.8 Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 22 жовтня 2018 року постачальнику:

- довідку за підписом уповноваженої особи про загальний обсяг використання споживачем природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) з детальною розбивкою загальної кількості природного газу, зазначеної в довідці, за категоріями використання (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані споживачем два примірники акту приймання передачі природного газу, датованого 17.10.2018 року, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу в період з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 (включно) згідно з договором, його фактична ціна та вартість;

Виключно споживач несе відповідальність за достовірність обсягів газу, зазначених ним у довідці та акті приймання-передачі природного газу.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу, за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п.3.10 Договору).

Згідно п.5.1 ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн (пункт 5.2. Договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4 Договору).

Згідно п.6.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.7.4 постачальник зобов`язаний виконувати умови цього договору та забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.8.1 Договору).

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2 Договору).

Відповідно п.10.3. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

Сторонами було укладено 19 Додаткових угод до Договору постачання природного газу від 01.10.2018 №3401/18-БО-1 (аркуші справи 49-80, том 1).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 52 609 835,60 грн на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (а.с. 82 - 92, том 1).

Відповідач здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно, з порушенням строку чим порушив умови п.6.1 Договору, а саме: розрахувався за поставлений природний газ в сумі 38 552 609,01 грн, що вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, який кореспондується із даними відображеними в оборотно-сальдовій відомості по підприємству відповідача (аркуші справи 15-38, том 1) та копіями банківських виписок по рахунку АТ "Укргазбанк" прийнятих платежів відповідача на користь позивача за період з 09.11.2018 по 25.09.2020 включно (а.с. 118-249 том 1, а.с.1-249 том 2, а.с. 1-249 том 3, а.с. 1- 131 том 4).

В зв`язку з неналежним виконанням комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" умов Договору постачання природного газу №3401/18-БО-1 від 01.10.2018 в частині прострочення оплати поставленого природного газу, в останнього утворилась заборгованість в сумі 14 057 226, 59 грн.

Враховуючи викладене позивач звернувся з позовом до Господарського суду Вінницької області про стягнення з відповідача 14 057 226,59 грн; 2 855 803,56 грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 01.12.2020 відкрито провадження у справі №902/1150/20 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про стягнення 18 938 984,97 грн згідно договору постачання природного газу, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.01.2021.

21.01.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла заява представника позивача про долучення доказів до матеріалів разом з копіями банківських виписок.

21.01.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.02.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

26.01.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла письмова заява за підписом представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" Зажирка Ю.Д. (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.01.2021 (суддя Нешик О.С.) визнано заяву (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20 необґрунтованою та ухвалено передати матеріали справи №902/1150/20 для визначення складу суду автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст.32 ГПК України.

Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 29.01.2021 відмовлено в задоволенні заяви (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20.

16.02.2021 до Господарського суду Вінницької області від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.02.2021 відзив комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" у справі №902/1150/20 залишено без розгляду.

16.02.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшло клопотання за підписом представника Відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи. В даному клопотанні представник зазначив, що він не має можливості взяти участь в судовому засіданні, оскільки ухвалою суду від 12.02.2021 йому відмовлено в задоволенні клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу "ZOOM".

16.02.2021 Господарським судом Вінницької області оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі №902/1150/20 до 04.03.2021.

03.03.2021 надійшов лист (вх. канц. суду №01-34/2099/21 від 03.03.2021) за підписом представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи в зв`язку з участю представника у судовому засіданні Вінницького апеляційного суду у цивільній справі, час слухання якої було узгоджено раніше даної справи.

03.03.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла заява комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву у справі №902/1150/20.

Обґрунтовуючи вказану вимогу Відповідач зазначав, що у зв`язку із встановленням на всій території України карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів пошук адвоката був ускладнений, і лише 20.01.2021 комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" своєю довіреністю №02/01-09 уповноважило адвоката Зажирка Ю.Д. вести від імені підприємства справи в судах України з питань, пов`язаних з діяльністю підприємства.

За результатами проведеного судового засідання, 04.03.2021, Господарським судом Вінницької області постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. (вх.№ 01-34/2099/21 від 03.03.2021) про відкладення судового засідання; задоволено заяву представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. (вх. №01-34/2100/21 від 03.03.2021) про поновлення строку для подання відзиву у справі №902/1150/20 та поновлено комунальному підприємству "Вінницяоблтеплоенерго" строк для подання відзиву у справі №902/1150/20.

Також, вищезазначеною ухвалою Господарського суду Вінницької області закрито підготовче провадження у справі №902/1150/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.03.2021.

30.03.2021 Відповідачем до Господарського суду Вінницької області подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом. При цьому Відповідачем заявлено вимогу визнати недійсною додаткову угоду №1 від 19.10.2018 до договору постачання природного газу від 01.10.2018.

30.03.2021 представник Відповідача адвокат Зажирко Ю.Д. через канцелярію Господарського суду Вінницької області звернувся з письмовим клопотанням про відкладення судового засідання до вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

За результатами проведеного судового засідання, 30.03.2021, Господарським судом Вінницької області постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.04.2021.

13.04.2021 відповідачем до Господарського суду Вінницької області подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом. При цьому відповідачем заявлено вимогу визнати недійсною додаткову угоду №1 від 19.10.2018 до договору постачання природного газу від 01.10.2018 за №3401/18-БО-1.

Одночасно із зустрічною позовною заявою від відповідача до суду надійшла заява про поновлення строку для подання КП "Вінницяоблтеплоенерго" зустрічного позову до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №902/1150/20.

Обґрунтовуючи вказану вимогу представник Відповідача зазначив, що 30.03.2021 КП "Вінницяоблтеплоенерго" було подано зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 05.04.2021 повернуто підприємству з підстав пропущення строків для її подання.

Також Відповідач зазначив, що оскільки ухвалою Господарського суду Вінницької області від 04.03.2021 одночасно з поновленням строку для подання відзиву закрито підготовче провадження у справі, у КП "Вінницяоблтеплоенерго" не було можливості подати зустрічний позов у визначений законодавством строк.

13.04.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшло клопотання представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з поданням заяви про поновлення пропущеного строку для подання КП "Вінницяоблтеплоенерго" зустрічного позову до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №902/1150/20, а також участю представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. в судовому засіданні Вінницького міського суду Вінницької області в кримінальній справі, час слухання якої було узгоджено раніше даної справи.

В судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 відмовлено комунальному підприємству "Вінницяоблтеплоенерго" у поновленні процесуального строку для звернення з зустрічною позовною заявою (вх. канц. суду №376/21 від 13.04.2021). Зустрічну позовну заяву комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" та додані до неї документи повернуто заявнику.

Розглянувши позовні вимоги, в частині стягнення пені за період з 27.11.2018 по 31.08.2020 Господарський суд Вінницької області встановив, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 2 855 803,56 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, судом першої інстанції визнано його правильним та обґрунтованим.

А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 855 803,56 грн. пені, підлягають до задоволення.

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення розміру пені на 50%, що становить 1 427 901,78 грн., у зв`язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення з Відповідача пені в сумі 1 427 901,78 грн. - слід відмовити.

На переконання суду першої інстанції зменшення розміру пені на 50% у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Із системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли на підставі договору постачання природного газу 01.10.2018 №3401/18-БО-1 (аркуші справи 49-80, том 1).

Розділом 8 Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умовами п.10.3. Договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

З вище викладеного вбачається, що вимоги Позивача про стягнення пені є правомірними.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача 14 057 226,59 грн; 2 855 803,56 грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд першої інстанції взяв до уваги докази подані відповідачем, а також наступні обставини:

- ступінь виконання основного зобов`язання на рівні 73%;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат;

- інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 3 % річних;

- термін прострочення виконання основного зобов`язання є занадто тривалим, що унеможливлює зменшення пені у значному розмірі.

- інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які задоволені судом.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору по сплаті за отриманий газ виконувались Відповідачем періодично та в міру надходження коштів від споживачів.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача щодо здійснення невчасної оплати за отриманий природний газ завдано збитки Позивачу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків Позивачу зі сторони Відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання Відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання Відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50%.

Тобто, Господарським судом Вінницької області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст. 233 ГК України.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу, доводи Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго", які містяться у відзиві на апеляційну скаргу підтверджують висновки суду першої інстанції та обставини які встановлено судом апеляційної інстанції при перегляді рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 в апеляційному порядку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 в частині відмови у стягненні 1 427 901,78 грн. пені, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 в частині відмови у стягненні 1 427 901,78 грн. пені - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 13.04.2021 р. у справі №902/1150/20 в частині відмови у стягненні 1 427 901,78 грн. пені - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Справу №902/1150/20 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "07" липня 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Савченко Г.І.