ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Справа№ 910/18749/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Тетерятник О.В.,

від відповідача 1 - не з`явилися,

від відповідача 2 - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державної служби України з питань праці

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 (повний текст рішення складено 29.04.2021)

у справі № 910/18749/20 (суддя Підченко Ю.О.)

За позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до:

1. Міністерства соціальної політики України

2. Державної служби України з питань праці

про розірвання договору позички та виселення з нежилих приміщень, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України та Державної служби України з питань праці про розірвання договору позички та виселення з нежилих приміщень.

Позов обґрунтовано тим, що нежилими приміщеннями за договором позички самочинно користується Державна служба з питань праці, яка не є структурним підрозділом Міністерства соціальної політики України, не відноситься до сфери його управління та її діяльність не координується Міністерством, крім того, порушено умови договору позички щодо укладення договору страхування нежилих приміщень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року позовні вимоги задоволено. Розірвано договір позички від 30.12.2011 року № 11/273 (із змінами та доповненнями) на користування нежилими приміщеннями площею 2 945, 8 кв.м. у будинку на АДРЕСА_1 , укладений між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Міністерством соціальної політики України. Виселено Державну службу України з питань праці з нежилих приміщень у будинку на вул. Десятинній, 14 у м. Києві. Присуджено до стягнення з Міністерства соціальної політики України на користь Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Міністерством соціальної політики України порушено пункти 1.1, 3.8, 3.14 та 5.4. договору позички та статті 833 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що користувач зобов`язаний користуватись річчю відповідно до умов та мети, визначених в договорі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державна служба України з питань праці звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, необґрунтованим, винесеним із численним порушенням норм процесуального права, без дотримання принципу рівності всіх учасників процесу, змагальності та відкритості по справі. Зокрема скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що наразі, приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі п. 5.4. договору та пункту 5.3. протоколу №14 апаратної наради від 08.09.2014 року та акту приймання-передавання будівлі від 01.07.2015 року перебуває у користуванні центрального органу виконавчої влади Державної служби України з питань праці зі штатом працівників у кількості 156 осіб. Використання відповідної будівлі здійснюється з дотриманням вимог договору (зі змінами та доповненнями). Окрім цього, скаржник звертає увагу, що в процесі розгляду справи Держпраці участь не приймала у зв`язку з неповідомленням судом першої інстанції останньої про відкриття провадження у справі та розгляд справи за участю Держпраці.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з питань праці на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/18749/20 та призначено розгляд справи на 30.06.2021 року.

02.06.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

18.06.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Міністерства соціальної політики України, відповідача 1 у справі, надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 року розгляд справи відкладено на 07.07.2021 року.

07.07.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник приймає участь в іншій справі.

В судовому засіданні 07.07.2021 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, представник відповідача 1 просив здійснювати розгляд справи без участі представника.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, а також на те, що представник відповідача 2 повідомлений про час та дату судового засідання та приймав участь в судовому засіданні 30.06.2021 року, судова колегія відхилила клопотання про відкладення розгляду справи, а також визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 2.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30.12.2011 року між Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі також позичкодавець) та Міністерством соціальної політики України (в подальшому також користувач) було укладено договір позички № 11/273 на користування нежитловим будинком. (а.с. 9-15).

Відповідно до п. 1.1. договору на підставі рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 763/6999, позичкодавець передає, а користувач приймає в безстрокове безоплатне користування нежитловий триповерховий будинок, пам`ятку історії місцевого значення (рішення Київського міськвиконкому від 27.01.1970 року № 159), що є власністю територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій (надалі - будинок), за адресою: м. Київ, вул. Десятинна, 14, загальною площею 2 959,5 кв.м., згідно із викопіюваннями поверхових планів, що складають невід`ємну частину цього договору (додаток № 2), а саме: підвал площею 38,2 кв.м., напівпідвал - 455,2 кв.м., перший поверх - 879,4 кв.м., другий поверх - 864,1кв.м., третій поверх - 722,6 кв.м. для використання під адміністративні приміщення.

В матеріалах справи наявне рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 763/6999. (а.с. 16-17).

В подальшому, рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 514/10002 "Про передачу у безоплатне користування (позичку) нежилих приміщень будинку на АДРЕСА_1 до рішення Київської міської ради від 01.12.2011 року № 763/6999 було внесено зміни і доповнення. (а.с. 18), та на підставі викладеного було укладено договір №1 про внесення змін до договору позички від 30.12.2011 року №11/273 на користування нежитловим будинком від 20.05.2014 року, яким було внесені відповідні зміни, зокрема:

- у зв`язку із перейменуванням Департаменту комунальної власності м. Києва відповідно до рішення Київської міської ради; від 15.03.2012 № 198/7535 в усьому тексті договору слова "Головне управління комунальної власності м. Києва у всіх відмінках замінено словами "Департамент комунальної власності м. Києва" у відповідних відмінках;

- розділ 1 договору викладено в новій редакції та по всьому тексту договору слово "будинок" у всіх відмінках замінено словами "нежилі приміщення" у відповідних відмінках.

Відтак, відповідно до договору позички (із змінами та доповненнями) позичкодавець передав, а користувач прийняв в безстрокове безоплатне користування нежилі приміщення (надалі - нежилі приміщення) в будинку, який є пам`яткою історії місцевого значення, що є власністю територіальної громади м. Києва і знаходиться на балансі Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури та заповідних територій, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2945,8 кв.м, для використання під адміністративні приміщення (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору Набуття користувачем права користування будинком виникає з моменту підписання сторонами цього договору та Акту приймання-передачі будинку (додаток № 1) до договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.14. договору користувач зобов`язаний здійснювати цільове використання будинку і утримувати його в належному стані.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що користувач, зокрема, має право самостійно визначати та розміщувати в приміщеннях будинку структурні підрозділи Міністерства соціальної політики України, центральні органи виконавчої влади, інститути, інспекції, підприємства, служби, центри, фонди, дирекції фондів, що відносяться до сфери управління Міністерства та/або діяльність яких спрямовується та координується Віце-прем`єр-міністром України - Міністром соціальної політики України.

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - департамент) діє відповідно до Положення, затвердженого розпорядженням виконавчого органу київської міської ради Київської міської державної адміністрації) від 29.12.2012 № 2383 (у редакції розпорядження від 07.07.2020 № 983), підпунктом 6.3 пункту 6 якого передбачено, що департамент здійснює перевірки щодо використання та збереження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва. (а.с. 23-27).

Наказом № 309 від 18.06.2020 року Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зокрема, створено робочу групу з перевірки стану використання та збереження об`єктів оренди; наказано робочій групі в строк з 18.06.2020 до 22.06.2020 здійснити обстеження з виїздом на місцезнаходження нерухомого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 та скласти акт щодо стану використання та зберігання об`єкту оренди за результатами перевірки. (а.с. 94).

Відповідно до додатку 1 до наказу Департаменту комунальної власності міста Києва № 309 від 18.06.2020 року затверджено склад робочої групи з перевірки стану використання та збереження об`єктів оренди до якої увійшли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 95).

Відповідно до акту обстеження нежилих приміщень від 18.06.2020 року під час проведення перевірки встановлено, що нежилі приміщення в будинку на АДРЕСА_1 фактично використовує Державна служба України з питань праці, а не Міністерство соціальної політики України та/або його структурний підрозділ. (а.с. 21).

Акт обстеження складено за участі ОСОБА_4 , який згідно з даними наданими позивачем, станом на час проведення перевірки працював у Державній службі України з питань праці на посаді завідувача сектору, а також акт перевірки підписано членами комісії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Наказом №450 від 08.10.2020 року Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внесено зміни до наказу Департаменту комунальної власності міста Києва № 309 від 18.06.2020 року, зокрема слова « АДРЕСА_2 ». (а.с. 96).

Отже, спір у справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що під час проведення перевірки встановлено, що нежилі приміщення в будинку на АДРЕСА_1 фактично використовує Державна служба України з питань праці, а не Міністерство соціальної політики України та/або його структурний підрозділ, що свідчить про порушення Міністерством соціальної політики України пунктів 1.1, 3.14 та 5.4. договору позички та статті 833 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що користувач зобов`язаний користуватись річчю відповідно до умов та мети, визначених в договорі.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Оскільки відповідач набув права користування спірним майном безоплатно, правовідносини між сторонами регулюються главою 60 ЦК України, зокрема, ст. 827, відповідно до якої за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього кодексу «Найм (Оренда)».

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.ч 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За загальним правилом, відносини позички припиняються по закінченню строку договору позички, визначеного у самому договорі або відповідно до положень ст. 831 ЦК України (відповідно до мети користування річчю).

Позичкодавець згідно ч. 2 ст. 834 ЦК України має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо: у зв`язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому; користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; річ самочинно передана у користування іншій особі; в результаті недбалого поводження з річчю вона може бути знищена або пошкоджена.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 833 ЦК України користувач зобов`язаний користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором.

Як вже було зазначено вище, на підставі наказу № 309 від 18.06.2020 року Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), під час проведення перевірки встановлено, що нежилі приміщення в будинку на вул. Десятинна, 14 фактично використовує Державна служба України з питань праці, а не Міністерство соціальної політики України та/або його структурний підрозділ, що зафіксовано в акті обстеження нежилих приміщень від 18.06.2020 року. (а.с. 21).

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, Державна служба України з питань праці - центральний орган виконавчої влади України, утворений відповідно до вимог постановою Кабінету Міністрів від 10 вересня 2014 р. № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", в результаті реорганізації шляхом злиття Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки та Державної інспекції з питань праці, а також передачі Держсанепідслужбою функцій з реалізації державної політики у сфері гігієни праці та дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників.

Діяльність Держпраці спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Положення про Державну службу України з питань праці було затверджене 11 лютого 2015 р.

Як вбачається з п. 1 вказаного вище Положення, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Таким чином, Держпраці не є, а ні структурним підрозділом Міністерства соціальної політики України, а ні службою, що відноситься до сфери управління цього міністерства, а ні службою діяльність якої спрямовується та координується Віце-прем`єр-міністром України - Міністром соціальної політики.

Разом з тим, відповідно до п. 5.4. договору користувач, зокрема, має право самостійно визначати та розміщувати в приміщеннях будинку структурні підрозділи Міністерства соціальної політики України, центральні органи виконавчої влади, інститути, інспекції, підприємства, служби, центри, фонди, дирекції фондів, що відносяться до сфери управління Міністерства та/або діяльність яких спрямовується та координується Віце-прем`єр-міністром України - Міністром соціальної політики України.

В той же час відповідно до пункту 1.1 та 3.14 договору, користувач зобов`язаний використовувати нежилі приміщення за цільовим призначенням, а саме: як адміністративні приміщення.

Отже, колегія суддів зазначає, що невиконання відповідачем зобов`язання щодо користування нежитловими приміщеннями особисто, або розміщення в будинку структурні підрозділи, які не відносяться до Міністерства соціальної політики України, а також центральні органи виконавчої влади, інститути, інспекції, підприємства, служби, центри, фонди, дирекції фондів, що не відносяться до сфери управління Міністерства та/або діяльність яких спрямовується та координується Віце-прем`єр-міністром України - Міністром соціальної політики України є істотним порушенням зобов`язань, що, відповідно, повинно мати наслідком розірвання договору та повернення нерухомого майна позивачу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що Державна служба України з питань праці користується нежилим приміщенням в будинку на вул. Десятинна, 14 у місті Києві без достатніх на те прав, тобто здійснює самочинне користування.

Окрім того, відповідно до п. 3.8. договору користувач зобов`язаний протягом місяця, починаючи з дати підписання цього договору, застрахувати будинок на користь позичкодавця від вогневих ризиків, ризиків стихійних явищ та інших майнових ризиків на суму не менше, ніж балансова вартість будинку. У договору страхування (страховому полісі) позичкодавець повинен бути зазначений, як вигодонабувач страхового відшкодування. Користувач зобов`язаний надати позичкодавцю копію договору страхування (страхового полісу) та копії платіжних доручень про сплату страхових платежів. Обсяги страхових платежів та терміни їх сплати визначаються договором страхування будинку.

Однак, як зазначає позивач, відповідач 1 не виконав вимоги п. 3.8. договору, та не застрахував будинок.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем 1 вимог п. 3.8. договору, зокрема укладання договору страхування та надання копії такого договору позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі у разі припинення договору найму.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про розірвання Договору позички №11/273 від 30.12.2011 року та виселення Державної служби України з питань праці з нежилих приміщень у будинку на вул. Десятинній, 14 у місті Києві.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що наразі, приміщення за адресою м. Київ, вул. Десятинна, 14 на підставі п. 5.4. договору та пункту 5.3. протоколу №14 апаратної наради від 08.09.2014 року та акту приймання-передавання будівлі від 01.07.2015 року перебуває у користуванні центрального органу виконавчої влади Державної служби України з питань праці зі штатом працівників у кількості 156 осіб. Використання відповідної будівлі здійснюється з дотриманням вимог договору (зі змінами та доповненнями).

Втім, колегія суддів не може погодитись з даними доводами скаржника, оскільки зі змісту п. 5.4. договору вбачається, що у Державної служби України з питань праці відсутні правові підстави на користування нежилим приміщенням у будинку на вул. Десятинній, 14 у місті Києві. Також колегія суддів зазначає, що скаржником не надано протоколу №14 апаратної наради від 08.09.2014 року та акту приймання-передавання будівлі від 01.07.2015 року, а тому посилання скаржника на такі документи є необґрунтованим.

Поряд з цим, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що в процесі розгляду справи Держпраці участь не приймала у зв`язку з неповідомленням судом першої інстанції останньої про відкриття провадження у справі та розгляд справи за участю Держпраці.

Враховуючи вказані вище доводи, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом, позивач визначив Державну службу України з питань праці в якості відповідача 2. (а.с. 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 року залишено позовну заяву без руху. (а.с. 58-59).

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом в ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 року відповідачами по справі вказано дві особи, у тому числі Державну службу України з питань праці.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції визначив Державну службу України з питань праці, як відповідачем 2 у даній справі.

Окрім того, на звороті ухвали Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 року вбачається, що ухвала відправлена одному адресату.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі. (а.с. 69-70). В той же час, колегія суддів звертає увагу, що інформація про Державну службу України з питань праці, як відповідача 2 по справі вже відсутня.

Як вбачається із звороту ухвали Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 року, її направлено двом адресатам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2021 року розгляд справи призначено у підготовчому судовому засіданні на 24.02.2021 року, при цьому в даній ухвалі також відсутня інформація щодо Державної служби України з питань праці, як відповідача 2 по справі, а саме узвала направлена поштою двом адресатам, що вбачається з штампу на звороті ухвали. (а.с. 71).

В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що поштова кореспонденція судом першої інстанції була направлена лише на адресу позивача та відповідача 1. (а.с. 72-76, 81-82).

В ухвалі Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті судом першої інстанції також не вказано інформації щодо Державної служби України з питань праці, як відповідача 2, а вказана направлена поштою двом адресатам, що вбачається з штампу на звороті ухвали. (а.с. 79-80).

Також в ухвалі Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 року про призначення справи розгляду на 21.04.2021 року судом першої інстанції також не вказано інформації щодо Державної служби України з питань праці, як відповідача 2, а вказана направлена поштою одному адресату, що вбачається з штампу на звороті ухвали. (а.с. 88).

Втім, в рішенні Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 року, місцевий господарський суд знову зазначив відповідачами по справі дві особи, у тому числі Державну службу України з питань праці. (а.с. 102).

Отже, з наведеного вище вбачається, що матеріали справи не містять доказів направлення процесуальних документів судом першої інстанції на юридичну адресу відповідача 2 - Державної служби України з питань праці.

Згідно з п.3, ч. 3, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно не повідомлення відповідача 2 про дату та час судового розгляду колегією суддів приймаються до уваги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи проте порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці та скасовує рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/18749/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/18749/20 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року у справі №910/18749/20 скасувати та прийняти нове рішення яким:

« 1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір позички від 30.12.2011 року № 11/273 (із змінами та доповненнями) на користування нежилими приміщеннями площею 2 945, 8 кв.м. у будинку на вул. Десятинній, 14, укладений між Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Міністерством соціальної політики України.

3. Виселити Державну службу України з питань праці (01601, м. Київ, вул. Десятинна, 14; ) з нежилих приміщень у будинку на вул. Десятинній, 14 у м. Києві.

4. Стягнути з Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; ) на користь Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті дві гривні) 00 коп.»

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18749/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.07.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко