ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/529/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В., розглянувши заяву Приватного підприємства "МІДАС - ТРЕЙД" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопереробна компанія" грошової заборгованості в сумі 13 976,00 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу.

Без повідомлення заявника і боржника.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Рівненської області 01.07.2021 р. надійшла заява від Приватного підприємства "МІДАС - ТРЕЙД" про видачу судового наказу про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопереробна компанія" грошової заборгованості в сумі 13 976,00 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу.

Вказана заява обґрунтована тим, що боржник отримав від заявника товар - мішки типу Біг-Бег згідно видаткових накладних: №РН-000459 від 01.09.2017 р. на суму 5160,00 грн., №РН-000714 від 08.12.2017 р. на суму 5640,00 грн., №РН-0000033 від 26.01.2018 р. на суму 7056,00 грн. У строки визначені договором боржник не здійснив повну оплату коштів за отримані мішки. Внаслідок чого утворилася заборгованість 13 976,00 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд констатує, що до матеріалів заяви подано копію Договору купівлі-продажу №110914 від 11.09.2014 р. Згідно пункту 5.2. Договору оплата за відвантажений товар здійснюється Покупцем на умовах відстрочення платежу на протязі 3 календарних днів з моменту передачі товару.

Поряд з тим, у приєднаних до заяви видаткових накладних: №РН-000459 від 01.09.2017 р. на суму 5160,00 грн., №РН-000714 від 08.12.2017 р. на суму 5640,00 грн., №РН-0000033 від 26.01.2018 р. на суму 7056,00 грн. у графі "Замовлення" наявна вказівка на Договір №010216 від 01.02.2016 р. Проте такий договір до заяви суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 148 ГПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

У зв`язку із тим, що не надано відповідного договору, про який ідеться у видаткових накладних, судом не вбачається можливим встановити та перевірити строки та порядок розрахунків між сторонами та періоди прострочення.

Договір купівлі-продажу №110914 від 11.09.2014 р., копія якого наявна у справі, не може бути прийнятий судом як належний доказ у даному випадку, оскільки у матеріалах заяви відсутні відомості щодо порушення боржником саме його умов.

Окрім цього, суд зауважує наступне.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Проте вирішення таких питань не можливо в межах наказного провадження.

Статтями 253, 254 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Враховуючи вищевикладене, за загальним правилом строк позовної давності за грошовими вимогами встановлений у три роки, який починається з наступної дати після останнього дня виконання зобов`язання.

Крім цього, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

У даній справі заявник посилається на несплату коштів боржником за товар по видаткових накладних: №РН-000459 від 01.09.2017 р. на суму 5160,00 грн., №РН-000714 від 08.12.2017 р. на суму 5640,00 грн., №РН-0000033 від 26.01.2018 р. на суму 7056,00 грн., у яких наявне посилання на виконання Договору №010216 від 01.02.2016 р.

При цьому до заяви не подано копію саме цього договору.

Відтак, суд не взмозі встановити, чи не пропущено заявником строк позовної давності для звернення до суду, визначений ст. 257 Цивільного кодексу України, оскільки не вбачається можливим встановити та перевірити які ж строки та порядок розрахунків між сторонами були обумовлені відповідним договором.

За приписами ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що за умовами статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.147, 148, 150-152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному підприємству "МІДАС - ТРЕЙД" у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісопереробна компанія" грошової заборгованості в сумі 13 976,00 грн., що виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу, та 227 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею 02.07.2021 р. та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України та п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Бережнюк В.В.