РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/15287/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Діденко Тетяни Валеріївни ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Деревянченко Світлани Антонівни ( АДРЕСА_2 )

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. ОСОБА_3 ;

2. ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 )

про стягнення грошових коштів

Представники сторін:

від позивача - Діденко Т.В.;

від позивача - Дубчак О.О. (адвокат);

від третьої особи-1: не з`явилися;

від третьої особи-2: Кобко Р.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06 жовтня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Діденко Тетяни Валеріївни (позивач) надійшла позовна заява № 153 від 30.09.2020 року до Фізичної особи-підприємця Деревянченко Світлани Антонівни (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним односторонній правочин Фізичної особи - підприємця Діденко Тетяни Валеріївни щодо помилкового переказу грошових коштів у розмірі 67 000, 00 грн. (без ПДВ) на банківський рахунок Фізичної особи - підприємця Деревянченко Світлани Антонівни ;

- стягнути з Фізичної особи - підприємця Деревянченко Світлани Антонівни на користь Фізичної особи - підприємця Діденко Тетяни Валеріївни помилково сплачені грошові кошти у розмірі 67 000, 00 грн. (без ПДВ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було виконано помилкове перерахування грошових коштів, яке було вчинено шляхом помилки, внаслідок чого у відповідачів утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 року у справі № 910/15287/20 позовну заяву № 153 від 30.09.2020 року Фізичної особи-підприємця Діденко Тетяни Валеріївни до Фізичної особи - підприємця Деревянченко Світлани Антонівни про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року було прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.11.2020 року.

25.11.2020 року від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 року враховуючи клопотання позивача про перенесення розгляду справи та з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, підготовче засідання відкладено на 09.12.2020 року.

У підготовчому засіданні 09.12.2020 року судом продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та з метою повного з`ясування обставин справи та для надання часу представникам сторін подати усі наявні пояснення та заперечення по справі, оголошено перерву на 13.01.2021 року.

01 грудня 2020 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову.

31 грудня 2020 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

В підготовче засідання 13.01.2021 року з`явився представник позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 року відкладено підготовче засідання на 03.02.2021 року.

У підготовчому засіданні 03.02.2021 року судом оголошено перерву на 10.02.2021 року.

10.02.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

10.02.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2021 року.

03.03.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

03.03.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

03.03.2021 року у судовому засіданні оголошено перерву на 17.03.2021 року.

16.03.2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові докази по справі.

У судове засідання 17.03.2021 року з`явилися представники сторін, які надали усні пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року суд повернувся до розгляду справи № 910/15287/20 у підготовчому провадженні та продовжити підготовче засідання по справі № 910/15287/20; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та призначено підготовче засідання на 14.04.2021 року.

В підготовчому засіданні 14.04.2021 року від відповідача надійшли письмові пояснення по суті позову.

В підготовчому засіданні 14.04.2021 року від ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення.

В підготовчому засіданні 14.04.2021 року оголошено перерву на 13.05.2021 року.

11 травня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи по справі.

13 травня 2021 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2021 року.

В судове засідання з`явилися представники сторін, які надали усні пояснення по справі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, з урахуванням заяв позивача про зміну підстав позову та про зменшення розміру позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2021 року Фізична особа-підприємець Діденко Тетяна Валеріївна здійснила перерахування грошових коштів у розмірі 67 000, 00 грн. на рахунок Деревянченко Світлани Антонівни , що підтверджується заключною випискою поточною випискою по рахунку за період з 01.02.2020 року по 30.09.2020 року.

Позивач зазначає, що вказаний переказ грошових коштів є одностороннім правочином, вчиненим під впливом помилки.

Листом-заявою № 68 від 15.03.2020 року та № 150 від 10.09.2020 року позивач просив відповідача повернути грошові кошти на суму в розмірі 67 000, 00 грн., як помилково перераховані.

Вказані вимоги позивача залишися без задоволення.

У зв`язку з цим позивач звернувся з позовом до суду та, посилаючись на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 67 000, 00 грн., які безпідставно набуті останнім.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначає, що грошові кошти на суму в розмірі 67 000, 00 грн. були оплатою згідно виставленого рахунку № 26 від 14.02.2020 року за туристичні послуги, замовлені ОСОБА_3 відповідно до договору на туристичне обслуговування.

Також відповідач в обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що ФОП Діденко Т.В. у 2019 році вже здійснювала оплату туристичних послуг, які замовлялися для ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їхніх дітей.

Суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод непередбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами частини 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що на вимогу листів-заяв Фізичної особи-підприємця Діденко Тетяни Валеріївни №№68 від 15.03.2020 року та 150 від 10.09.2020 року відповідачем грошові кошти повернуто не було, як і не надано належного обґрунтування підстав для їх отримання.

Суд зауважує наступне.

Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави, за якою проведено виконання зобов`язання.

За частиною 2 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Натомість, Фізичною особою-підприємцем Деревянченко Світланою Антонівною на спростування безпідставності отримання нею грошових коштів від позивача, не доведено правових підстав для здійснення вказаної оплати позивачем, а також не надано суду належних та допустимих доказів на спростування аргументів позивача.

Таким чином, отримані відповідачем грошові кошти в сумі 67 000, 00 грн. є такими, що отримані ним без достатніх правових підстав та підлягають поверненню Фізичній особі-підприємцю Діденко Тетяні Валеріївні .

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, беручи до уваги обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи, що суд розглядав справу з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, судовий збір у розмірі 2 100, 00 грн. підлягає поверненню Фізичній особі-підприємцю Діденко Тетяні Валеріївні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Деревянченко Світлани Антонівни ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Діденко Тетяни Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 67 000, 00 грн. та судовий збір в сумі 2 102, 00 грн.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю Діденко Тетяні Валеріївні ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 100, 00 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 404 від 29.10.2020 року.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 06.07.2021 року (у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці).

Суддя М.В. Данилова