ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 червня 2021 року Справа № 903/309/21

Господарський суд Волинської області у складі

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Сидун О.С. ордер серія АС №1017855 від 29.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/309/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СТС-СА до фізичної особи-підприємця Сидун Наталії Степанівни про стягнення 226255,03грн., зобов`язання звільнити приміщення та підписати акт приймання-передачі,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю СТС-СА звернулося в суд з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Сидун Наталії Степанівни про стягнення 235306,05 грн., в т.ч.:117867,48 грн. основний борг, 2527,68 грн. пеня, 2333,87 грн. інфляційні втрати, 644,04 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами та 111932,98 грн. неустойка; зобов`язання звільнити приміщення та підписати акт приймання-передачі.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором суборенди №3 від 01.01.2020.

Ухвалою суду від 30.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

21.05.2021 відповідач направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вважає позовну заяву безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У позовній заяві позивач вказує на те, що ТОВ «СТС-СА» передало у тимчасове користування ФОП Сидун Н.С. приміщення у м.Луцьк по пр-ту Волі, 27 (третій поверх) та, відповідно, має право таке право на передачу в суборенду цього приміщення, оскільки є, орендарем цих приміщень.

Щодо стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за весь час прострочення за прострочення виконання зобов`язання по поверненню Приміщення у зазначений у договорі від 01.01.2020 року строк з вини суборендаря. При цьому не надає жодного доказу в підтвердження цього, так як не вказує період, коли приміщення перебувало у користуванні, якими доказами це підтверджено, коли звільнено суборендарем приміщення. У позовній заяві лише зроблено посилання на те, що відсутній акт прийому- передачі приміщення від суборендаря до орендаря.

Вважає, що дана обставина не може слугувати підставою вважати, що приміщенням суборендар користувався до 31.03.2021.

Зазначає, що проставлений від імені ФОП Сидун Н.С. не співпадає з її справжнім підписом, що ставить під сумнів їх легітимність. Вважає, що долучені позивачем акти наданих послуг не стосуються договору №3 від 01.01.2020, що долучений до позовної заяви, підстава для їх видачі і підписання є інший договір - №3 від 01.01.2021.

При цьому, не з зрозумілих причин за кожен місяць - січень, лютий та березень 2021 року, складено позивачем по 3 акти з 4 нарахуваннями за суборенду приміщення. З даних актів не можна зрозуміти чому послуга за оренду приміщення площею 135,8 кв.м розділяється на 3 частини та як це співвідноситься з умовами договору суборенди від 01.01.2020.

Разом з тим, у актах безпідставно передбачено відшкодування таких комунальних послуг як компенсація за збір та вивезення ТВП, послуги по обслуговуванню приміщення, які згідно п.3.5. договору від 01.01.2020 року не підлягають відшкодуванню. Згідно даного пункту міститься вичерпний перелік комунальних послуг, що підлягають відшкодуванню, який розширеному тлумаченню не підлягає.

А відтак, дані документи не є належним та допустимим доказом перебування ФОП Сидун Н.С. у суборендованих приміщеннях, надання послуг суборенди відповідно до умов договору, який долучений до позовної заяви, та правильності нарахування такої орендної плати.

Зазначає, що долучений позивачем до позовної заяви розрахунок боргу є арифметично неправильним, так як позивачем не надано жодної інформації про стан розрахунків між сторонами, не долучено до справи фактичних проплат, здійснених відповідачем у справі.

Доводить, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за той самий період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Вказує, що для перевірки правильності розрахунку комунальних послуг на адресу позивача направлено адвокатський запит за № 18 від 29.04.2021, у якому висловлено прохання надати підтверджуючі документи понесення витрат на водопостачання і водовідведення, обслуговування приміщення, електроенергію, теплопостачання, збір та вивезення ТВП за період з 01.01.2019 року по даний час. Однак станом на 21.05.2021 року відповіді не отримано.

Вважає, що даному випадку договором від 01.01.2020 передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, що унеможливлює застосування позивачем ст. 625 ЦК України та можливість нарахування пені та інфляційних втрат.

31.05.2021 позивач подав до суду банківську виписку про підтвердження часткової оплати відповідачем, протокол про призначення директора та витяг із статуту ТОВ «СТС-СА».

Протокольною ухвалою від 01.06.2021 суд витребував у позивача документи з грудня 2020 до моменту звернення до суду, що підтверджують понесення витрат на водопостачання і водовідведення, обслуговування приміщень, електроенергію, теплопостачання, збір та вивезення ТВП, оригінали актів надання послуг від 31.01.2021, 28.02.2021 та 31.03.2021. Для надання можливості представнику позивачу подати суду вищезазначені документи, розгляд справи відклав на 08.06.2021.

08.06.2021 представник позивача подав оригінали витребуваних документів та відповідь на відзив, в якій просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 226255,03 грн., в т.ч.: 108816,46 грн., 2527,68 грн. пеня, 2333,87 грн. інфляційні втрати, 644,04 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами та 111932,98 грн. неустойка. А також зобов`язати відповідача звільнити приміщення та підписати акт приймання-передачі.

Протокольною ухвалою від 08.06.2021 суд заяву про зменшення позовних вимог позивача прийняв та приєднав до матеріалів справи. Постановив подальший розгляд справи здійснювати з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. З метою надання можливості представнику відповідача ознайомитись з відповіддю на відзив та оригіналами документів, в судовому засіданні оголошено перерву до 30.06.2021 о 11:45год.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи, що підтверджується підписом в розписці від 08.06.2021 (а.с.96).

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву вважає безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Просить суд в разі задоволення позову врахувати те, що неправомірне одночасне стягнення орендної плати і неустойки.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 01.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТС-СА» (далі Орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сидун Наталією Степанівною (далі Суборендар, відповідач) укладено договір суборенди №3 (а.с.12-19).

Відповідно до якого ТОВ «СТС-СА» зобов`язався передати ФОП Сидун Н. С. в тимчасове, строкове, платне користування частину нежитлового приміщення на третьому поверсі за адресою: м. Луцьк, пр-т. Волі, буд. 27, загальною площею 135,8 кв. м., обладнану інженерними та комунальними мережами (далі - Приміщення), а Суборендар зобов`язався прийняти, оплатити користування і повернути Приміщення Орендарю на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 договору).

Згідно п.1.5 договору, орендар зобов`язаний передати Приміщення Суборендареві, а Суборендар зобов`язаний прийняти Приміщення в оренду до 01.01.2020 року, про що Сторони складають Акт приймання- передачі Приміщення, який підписується уповноваженими представниками Сторін. Приміщення передається з узгодженими окремим актом між Сторонами опоряджувальними роботами.

У відповідності до п. 2.1. Договору, строк Договору становить з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року та закінчується в останній день строку, визначеного цим пунктом Договору та підписанням Акту приймання-передачі Приміщення з оренди.

Відповідно до п. 3.1 Договору Суборендар зобов`язаний сплачувати Орендну плату за користування Приміщенням в розмірах та терміни, визначені цим Договором.

Згідно п. 3.2. договору, орендна плата за 1 кв.м. орендованого приміщення площею 101,9 кв. м. становить 143,00 грн. на місяць. Орендна плата за 1 кв.м. орендованого приміщення площею 23,9 кв. м. становить 110,00 грн. на місяць. Орендна плата за 1 кв.м. орендованого приміщення площею 10,0 кв. м. становить 40,00 грн. на місяць.

Згідно п. 3.3. Договору розмір орендної плати за Приміщення становить 17 600,70 грн. на місяць. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

Крім орендної плати, передбаченої п.3.3 договору, Суборендар зобов`язаний сплачувати експлуатаційні та комунальні послуги, а саме: електроенергія, опалення, водопостачання.

Сума комунальних та експлуатаційних послуг визначається Орендарем, виходячи із:

- даних лічильників, встановлених для обліку споживання комунальних послуг в Приміщенні;

- витрат на електропостачання - площ загального користування Приміщення в цілому, та опалення як самого Приміщення, так і площ загального користування, розмір яких визначається виходячи із загальної вартості таких витрат по Приміщенню в цілому, пропорційно до площі Приміщення, що передане згідно Акту приймання-передачі Приміщення в оренду;

- витрат на прибирання Приміщення загального користування в цілому та прилеглої території до Приміщення, розмір яких визначається виходячи із загальної вартості таких витрат по Приміщенню в цілому, пропорційно до площі Приміщення, що передане згідно Акту Приймання передачі Приміщення в оренду(п.3.5 договору).

Згідно п. 3.6 договору, якщо інше не передбачене цим договором, Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно авансом, не пізніше 15-го числа місяця, за який проводиться оплата.

Нарахування Орендної плати з дати підписання Акту приймання-передачі приміщення в оренду і закінчується в день підписання Акту приймання-передачі Приміщення з оренди. В день підписання Акту приймання-передачі Приміщення в оренду Орендар сплачує Авансовий платіж у розмірі орендної плати за перший та останній місяці оренди (п.3.8 договору).

Згідно п.3.9 договору, Суборендар зобов`язаний щомісячно здійснювати Орендареві компенсацію за комунальні послуги за календарний місяць шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний банківський рахунок Орендаря протягом 5 банківських днів з дати виставлення Орендарем відповідного акту надання послуг.

У відповідності до п. 3.14 Договору, Сторони до останнього числа кожного місяця зобов`язані підписувати Акт надання послуг. В разі відмови підписання Акту про надання послуг Суборендарем Орендар надсилає такий акт поштовим зв`язком, і він вважається підписаним з моменту отримання Орендарем поштового повідомлення про отримання.

Відповідно до п.5.2 договору, права та обов`язки суборендаря: а) прийняти приміщення у строки, що зазначені у даному Договорі. б) сплачувати орендну плату, комунальні платежі у порядку та строки передбачені даним Договором. в) використовувати приміщення виключно з метою передбаченою даним Договором. г) не здійснювати і не допускати здійснення будь-яких дій, внаслідок яких може бути порушена робота систем електро-, водо- забезпечення. д) не допускати перевантажень Інженерних та інших комунікаційних мереж понад допустимі для них потужності. е) утримуватись від вчинення будь - яких дій, які б могли пошкодити та псувати приміщення. є) за свій рахунок усувати, шкоду, нанесену приміщенню, за наявності вини Суборендаря, якщо така вина буде доведена в передбаченому законом порядку. ж) інформувати Орендаря про аварії, пожежі в Приміщенні, одразу як тільки стане відомо. з) по закінченні строку договору оренди повернути Приміщення за актом приймання- здавання, у стані не гіршому ніж було приміщення передано, з врахуванням нормального фізичного зносу.

У разі прострочення Суборендарем виконання зобов`язань по сплаті одного з Платежів, передбачених цим Договором, більше як на 5 календарних днів, Суборендар зобов`язаний в кожному випадку сплатити Орендареві за кожен день прострочення понад 5 календарних днів пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення понад 5 календарних днів до моменту повного погашення боргу. При порушенні Суборендарем умов п.п. а, б, в, е п.5.2. даного Договору, Орендар має право застосовувати до Суборендаря наступні оперативно-господарські санкції: - обмеження доступу в Приміщення; - обмеження в наданні Послуг забезпечення в Приміщенні (п.6.1-6.2 договору).

Згідно п. 7.1.договору, цей Договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

З дня закінчення Строку Договору, розірвання, припинення, визнання недійсним Договору, Суборендар втрачає право користування Приміщенням, включаючи право проведення будь-якої підприємницької діяльності або зберігання майна в ньому. Після закінчення Строку Договору, а також у разі розірвання, припинення, визнання недійсним цього Договору, Суборендар зобов`язаний звільнити Приміщення від будь-якого майна (в т.ч. відокремлюваних поліпшень) та підписати Акт прийому - передачі і повернути Приміщення Орендареві протягом 10 днів з дня настання однієї із згаданих в цьому пункті обставин. Зазначений в цьому пункті десятиденний строк надається Суборендареві виключно для звільнення Приміщення, і не може бути використаний для проведення будь-якої підприємницької діяльності в Приміщенні (п.7.15. 7.16 договору).

Повернення Приміщення Суборендарем і прийняття його Орендарем здійснюється на підставі Акту приймання-передачі Приміщення з оренди, який підписується Сторонами. Суборендар зобов`язаний повернути Приміщення Орендареві в стані, що забезпечує можливість його подальшого використання в цілях, передбачених цим Договором (п.7.17 договору).

У відповідності до п.7.20 договору, у разі прострочення виконання зобов`язання по поверненню Приміщення в зазначений в п.7.16, Договору строк з вини Суборендаря, Суборендар зобов`язаний сплатити Орендареві неустойку у розмірі подвійної Орендної плати за весь час прострочення.

Суборендар зобов`язаний здійснювати оплату всіх Платежів, передбачених цим Договором, до моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі Приміщення з оренди (п.7.21 договору).

Орендар передав суборендарю приміщення за адресою м.Луцьк, пр.Волі,27 - 01.01.2020, що підтверджується актом приймання-передачі до договору суборенди №3 від 01.01.2020 (а.с.20).

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Актів надання послуг № 509, 510, 511, 512 від 31.12.2020 в грудні 2020 року (а.с.35-38) Суборендарю були надані послуги загальною вартістю: суборенда - 18516,7 грн., комунальні послуги - 9955,26 грн., які суборендарем оплачені частково в розмірі 9000,00 грн. (а.с.76)

Згідно Актів надання послуг №16,17,18,19 від 31.01.2021 в січні 2021 року Суборендарю були надані послуги загальною вартістю: суборенда - 18 433,50 грн., комунальні послуги - 12 339,45 грн. (а.с.21-24).

Згідно Актів надання послуг № 53, 54, 55, 56 від 31.02.2021 в лютому 2021 року Суборендарю були надані послуги загальною вартістю: суборенда - 18 673,13 грн., комунальні послуги - 11826,29 грн. (а.с.25-28).

Згідно Актів надання послуг № 87, 88, 89, 90 від 31.03.2021 року в березні 2021 року Суборендарю були надані послуги загальною вартістю: суборенда - 18 859,86 грн., комунальні послуги - 9 263,29 грн. (а.с.29-32).

У зв`язку з тим, що Відповідач відмовилась від підписання Актів надання послуг за березень № 87, 88, 89 90 від 31.03.2021, такі Акти направлені позивачем на адресу відповідача поштовим зв`язком. Моментом отримання Актів, а отже і їхнього підписання, згідно повідомлення про вручення є 17.04.2021 (а.с.33-34).

У відповідності до Акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2020 -12.01.2021 (а.с.89) підписаного відповідачем станом на 12 січня 2021 року сума заборгованості відповідача з орендної плати та надані комунальні послуги становила 44420,94 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Отже, акт звірки взаємних розрахунків, підписаний уповноваженою особою боржника є доказом, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед кредитором грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 910/1389/18 від 05.03.2019).

В період з 01 січня 2021 року по 01.04.2021 року відповідачу було нараховано згідно актів Актів надання послуг № 16,17,18,19 від 31.01.2021 року в січні 2021 року суборенда - 18 433,50 грн., комунальні послуги - 12 339,45 грн., № 53, 54, 55, 56 від 31.02.2021 року в лютому 2021 року суборенда - 18 673,13 грн., комунальні послуги - 11 826,29 грн., № 87, 88, 89, 90 від 31.03.2021 року в березні 2021 року суборенда - 18 859,86 грн., комунальні послуги - 9 263,29 грн. Всього - в січня - березні 2021 року - 89395,52 грн. Вказані вище акти за січень та лютий 2021 року підписані відповідачем.

Як слідує з доводів позивача, в період з 12 січня 2021 року тобто після підписання сторонами Акту звірки взаємних розрахунків відповідачем було частково оплачено орендну плату та комунальні послуги в розмірі 25000,00 грн. (виписка банку на 19000,00 грн., а.с.75-76).

Отже, з доводів позивача слідує, що станом на день подання позову сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 44 420, 94 грн. + 89395,52 = 133816,46 грн. - 25000,00 = 108816,46 грн.

З метою досудового врегулювання цього спору позивач 02.04.2021 на адресу відповідача надіслав претензію про сплату коштів у сумі 193451,30 грн. Однак, відповідач вимогу позивача не виконав та заборгованості не погасив (а.с.39-41).

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Суборенда - це передача орендованої нерухомості (майна) в оренду третій особі.

За договором суборенди Орендар за згодою орендодавця передає на певний строк частину або все найняте ним приміщення у користування суборендарю.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частина 3 статті 251 Цивільного кодексу України визначає, що строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням.

Отже, за домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач після закінчення строку дії договору не повернув позивачу майно з орендного користування.

За період з 01.01.2021 по 31.03.2021 позивачем здійснено нарахування орендної плати за час фактичного користування нерухомим майном у загальній сумі 55966,49 грн. та нарахування за комунальні послуги в розмірі 33429,03 грн. за актами 16,17, 18, 19 від 31.01.2021, №53,54, 55, 56 від 28.02.2021, №86, 87, 88, 89 від 31.03.2021.

Суд не бере до уваги вищезазначені акти, оскільки останні не стосуються договору №3 від 01.01.2020, що долучений до позовної заяви, підстава їх укладення є інший договір №3 від 01.01.2021, який відсутній в матеріалах справи, а отже по вказаних актах стягнення орендної плати та відшкодування вартості понесених комунальних послуг до задоволення не підлягають.

Водночас, посилаючись на приписи частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, позивачем заявлені до відповідача вимоги про стягнення неустойки у розмірі 111932,98 грн., нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 3.8. Договору Нарахування Орендної плати з дати підписання Акту приймання-передачі Приміщення в оренду і закінчується в день підписання Акту приймання-передачі Приміщення з оренди. В день підписання Акту приймання-передачі Приміщення в оренду Орендар сплачує Авансовий платіж у розмірі орендної плати за перший та останній місяці оренди.

Водночас, за змістом статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 Господарського кодексу України.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі 111932,98 грн. нарахованої відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, суд, вважає обґрунтованими частково, оскільки відповідно до п.7.16 договору, суборендар після закінчення строку ді договору зобов`язаний звільнити приміщення і повернути протягом 10 днів з дня настання закінчення строку.

Оскільки строк дії договору закінчився 31.12.2020, то до 10.01.2021 відповідач повинен був повернути орендоване приміщення.

Однак, відповідач орендоване приміщення не повернув до 10.01.2021, то позивач нарахував позивачу неустойку за період з 01.01.2021 по 31.03.2021 у відповідності до актів за січень - березень 2021, тоді як необхідно рахувати з 11.01.2021.

При цьому, надаючи оцінку наявності вини відповідача у порушенні зобов`язання та неповерненні орендованого майна для нарахування неустойки у відповідності до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, судом встановлено наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, неповернення об`єкту оренди у період після припинення дії договору суборенди, відбулося виключно з вини самого суборендаря (відповідача), який добровільно не повернув об`єкт оренди позивачу, а продовжив користування орендованим майном.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 93113,38 грн. за період з 11.01.2021 по 31.03.2021.

Судом враховано, що п.3.3. договору встановлено розмір орендної плати за приміщення в розмірі 17600,70 грн. за місяць, то з цієї суми здійснюється нарахування неустойки.

Отже, оскільки позивач не повернув приміщення до 10.01.2021, то розмір неустойки за січень місяць рахується з суми 11355,29 грн. (з врахування п.3.3. договору за період з 11.01.2021 по 31.01.2021).

Враховуючи вищевикладене, сума боргу відповідача перед позивачем становить 19420,96 грн. за грудень місяць, а саме 18516,70 грн. суборенда та 904,02 грн. комунальні послуги.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також процентів річних, та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Приписами ст. 216-218 ГК України, передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Як слідує із матеріалів справи, зобов`язання з оплати за суборенду приміщення відповідач не виконав у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги Договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення пені, 3% річних та інфляційні втрати (ст.625 ЦК України).

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахування 3% річних, інфляційних витрат та пені, погоджується з ними частково.

Вважає, що останні підставні та підлягають до часткового задоволення в сумі:

Щодо орендної плати за період з 16.12.2020 по 19.04.2021: пеня в розмірі 788,33 грн., 3% в сумі 190,17 грн. та інфляційні втрати в сумі 885,06 грн.

Щодо комунальних платежів за період з12.01.2021 по 15.02.2021 та з 16.02.2021 по 19.04.2021: пеня в розмірі 135,74 грн., 3% річних в сумі 33,59 грн. та інфляційні витрати в сумі 252,98 грн.

Контррозрахунку нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не подано.

Як вже зазначалось, що укладений між позивачем та відповідачем договір суборенди №3 від 01.01.2020 припинив свою дію 31.12.2020 у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи норми чинного законодавства, з припиненням дії договору суборенди, відповідач втрачає статус суборендаря, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити приміщення за адресою: пр. Волі, 27, м. Луцьк, площею 135,8 кв.м. та підписати акт приймання-передачі є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором суборенди підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 114820,21 грн., в т.ч.: 93113,38 грн. неустойка за прострочення виконання зобов`язання по поверненню приміщення, 19420,96 грн. заборгованість по сплаті орендної плати та комунальні послуги, 924,07 грн. пеня та 1138,04 грн. інфляційні втрати, 223,76 грн. 3% річних. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 3992,31 грн. (114820,21грн. х 3393,83 грн. / 226255,03 грн) та 2270,00 грн. за вимогу немайнового характеру, відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на дану норму права, позивач вправі звернутися з відповідною заявою про повернення судового збору в частині зменшення позовних вимог (135,76 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Сидун Наталії Степанівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-СА» (проспект Волі,27, м.Луцьк, 43000, ) 114820,21 грн. (сто чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять гривень двадцять одна копійка), (в т.ч.: 93113,38 грн. неустойка за прострочення виконання зобов`язання по поверненню приміщення, 19420,96 грн. заборгованість по сплаті орендної плати та комунальні послуги, 924,07 грн. пеня та 1138,04 грн. інфляційні втрати, 223,76 грн. 3% річних), а також 3992,31 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві гривні двадцять одна копійка) витрат по сплаті судового збору.

3. Зобов`язати фізичну особу-підприємця Сидун Наталію Степанівну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звільнити приміщення та підписати акт приймання-передачі з Товариством з обмеженою відповідальністю «СТС-СА» (проспект Волі,27, м.Луцьк, 43000, ).

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.07.2021.

Суддя І. О. Гарбар