ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Черкаси справа № 925/319/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., без участі представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ»

про стягнення 1 182 239,11 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК» звернулося у Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ» про стягнення заборгованості за договором на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №010920 від 01.09.2020 у розмірі 1 182 239,11 грн: у тому числі 1 117 400,00 грн основної заборгованості, 33 191,63 грн пені, 23 482,88 грн інфляційних та 8 164,60 грн три відсотки річних. У позові позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 17 733,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ» був укладений договір на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №010920. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, позивач здійснив перевезення та транспортно-експедиційне обслуговування вантажів відповідача, проте, у визначений договором строк, відповідач не розрахувався за надані перевезення, допустивши прострочення оплати його вартості.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22.03.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання суду відзиву на позовну заяву та усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

12.04.2021 до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ», у якому відповідач визнає суму основної заборгованості, проте, посилаючись на складне становище відповідача, яке пов`язане з введенням карантину у країні через поширення короновірусної інфекції, просить суд зменшити суд розмір неустойки, яка нарахована позивачем. Крім того, відповідач не погоджується з розміром судових витрат, які заявив позивач, у зв`язку з наданням йому правничої допомоги, посилаючись на відсутність належних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат. Відзив прийнятий судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22.03.2021 20.04.2021, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.04.2021 суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК» у задоволенні заяви про забезпечення позову.

17.05.2021 від представника позивача адвоката Поліщука Д.О. надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача через його зайнятість у іншому судовому засіданні.

У судове засідання 19.05.2021 сторони (їх представники) не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відтак, враховуючи заяву представника позивача та наведені положення законодавства, суд вважає, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК» (перевізник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ» (замовник, відповідач у справі) укладено договір на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №010920 (надалі договір), за умовами якого замовник доручає, а перевізник зобов`язується виконати за плату перевезення та транспортно-експедиційне обслуговування вантажів на території України та інших держав (пункт 1.2 договору).

Перевезення вантажів відбувається на підставі разових заявок на транспортні послуги, які замовник передає перевізнику в оригіналі, відправляє факсом або електронною поштою. Перевізник приймає заявки до виконання, засвідчує їх своєю печаткою і відправляє замовнику факсом або електронною поштою (пункт 2.2 договору)

У заявках вказуються: найменування, кількість, розміри і об`єми вантажних місць, вага, вартість вантажу, вид пакування, адреса навантаження та розвантаження, дата і час початку навантаження, телефони контактних осіб, особливі властивості вантажу, необхідний тип автомобіля, а також вартість транспортних послуг (пункт 2.3 договору).

У місці навантаження відправник оформлює та надає водію товарно-транспортні накладні (ТТН), митні документи, інвойси, сертифікати та інші документи, які необхідні для прийняття вантажу водієм, перевезення маршрутом, оформленню на прикордонних переходах та передачі вантажу отримувачу (пункт 2.4 договору).

Замовник здійснює розрахунки за надані перевезення протягом 3 банківських днів, після розвантаження транспорту на складі замовника, якщо інше не обумовлене в заявках, після отримання рахунків перевізника та вкладених ТТН та актів наданих послуг (пункт 4.3 договору).

За порушення умов оплати, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (пункт 4.4 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку його дії не повідомить іншу сторону у письмовій формі про його розірвання, строк його дії продовжується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах (пункти 9.1, 9.2 договору).

На виконання вищевказаних умов договору замовником направлялись перевізнику заявки про надання транспортно-експедиційних послуг за період з січня 2020 до січня 2021 року, які були прийняті перевізником до виконання. У заявках, серед іншого, зазначено вартість послуг з перевезення.

На підтвердження виконання заявок замовника та надання послуг перевезення перевізником надані товарно-супроводжуючі документи: товарно-транспортні накладні та акти надання послуг на загальну суму 1 117 400,00 грн, яка визнається відповідачем у відзиві на позов.

Станом на час звернення позивача з цим позовом до суду заборгованість відповідача за надані позивачем послуги не сплачена, тому разом з нарахованими на цю заборгованість пенею, інфляційними та річними позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у примусовому порядку.

Перевезенням вантажів згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (стаття 307 Господарського кодексу).

Згідно із статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів (стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. (стаття 4 Закону «Про транспортно-експедиторську діяльність»).

Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з перевезення вантажів та транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень, які урегульовані укладеним між ними договором. На виконання умов цього договору позивачем здійснювались перевезення вантажів на замовлення відповідача. Надання вказаних послуг підтверджено відповідачем у відзиві на позов та визнано суму заборгованості у зазначеному у позову розмірі 1 117 400,00 грн.

За умовами договору замовник здійснює розрахунки за надані перевезення протягом 3 банківських днів, після розвантаження транспорту на складі замовника, якщо інше не обумовлене в заявках, після отримання рахунків перевізника та вкладених ТТН та актів наданих.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на те, що відповідачем у відзиві на позов визнаються встановлені судом обставини щодо наявності у нього перед позивачем заборгованості у сумі 1 117 400,00 грн і розмір заборгованості підтверджується належними доказами, відтак вимога про стягнення з відповідача заборгованості у цій сумі є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Стаття 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 Господарського Кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідальність за несвоєчасну оплату послуг передбачена договором у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період її нарахування, за кожен день прострочення. На підставі наведених положень договору позивач нарахував відповідачу 33191,63 грн пені з врахуванням дат надання послуг та їх вартості, а також періоду прострочення оплати відповідачем.

У відзиві на позов відповідач подав суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтоване тим, що у зв`язку із введенням загальнодержавного карантину, у роботі відповідача виникли перебої, що потягли за собою відповідні матеріальні труднощі, і як наслідок неспроможність належним чином виконати свої зобов`язання, тому враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем, вбачає підстави для зменшення розміру пені.

Суд, розглянувши вказане клопотання зазначає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 217 Господарського кодексу України).

Право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, передбачене у статті 233 Господарського кодексу України, якою визначено випадки коли суд може зменшити їх розмір, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а також якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Факт порушення грошових зобов`язань є доведеним, судом встановлено прострочення сплати відповідачем боргу, що є грубим порушенням прав та інтересів позивача. Отже, з огляду на встановлені судом обставини та враховуючи інтереси позивача, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка нарахована позивачем, отже, вимога про її стягнення підлягає до повного задоволення.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі наведених положень статті 625 Кодексу позивач нарахував відповідачу 8164,60 грн річних та 23482,88 грн інфляційних, які також просить стягнути з відповідача.

Судом перевірений розрахунок позивача з врахуванням наведених вище положень законодавства та вихідних даних та встановлено, що розмір інфляційних втрат та 3% річних зроблено позивачем вірно, тому вимога про їх стягнення підлягає до задоволення.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення у розмірі 1 117 400,00 грн основної заборгованості, 33 191,63 грн пені, 23 482,88 грн інфляційних та 8 164,60 грн три відсотки річних.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Позивач у позовній заяві зазначив орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн.

Відповідач у відзиві заперечив проти стягнення з відповідача витрат, які пов`язані з наданням правничої допомоги, з огляду на відсутність належних доказів, якими позивач підтвердив би понесені витрати, а також відсутністю доказів надання цих послуг, зокрема, акта виконаних робіт чи розрахунку таких витрат.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, оскільки суд розглянув справу без участі представників сторін, судові дебати не проводилися. При цьому позивач не заявив клопотання про компенсацію витрат за надану професійну правову допомогу та не надав належних доказів на підтвердження понесення таких витрат, відтак, у суду відсутні підстави для здійснення розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 17733,60 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САТУРН-ТВ» (вул. 14-Грудня, буд. 8/11, м. Черкаси, Черкаська область, 18028, ідентифікаційний код 33156447) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАХТОВЩИК» (Люстдорфська дорога, буд. 55/2, корп. 5, прим. 5, м. Одеса, Одеська область, 65088, ідентифікаційний код 43126,00 грн (один мільйон сто сімнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп) основної заборгованості, 33 191,63 грн (тридцять три тисячі сто дев`яносто одна гривня 63 коп) пені, 23 482,88 грн (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят дві гривні 88 коп) інфляційних, 8 164,60 грн (вісім тисяч сто шістдесят чотири гривні 60 коп) три відсотки річних та 17 733,60 грн (сімнадцять тисяч сімсот тридцять три гривні 60 коп) судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене 05.07.2021.

Суддя О.І.Кучеренко