ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/416/21

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк», м. Дніпро
до Фізичної особи-підприємця Кулікова Миколи Юрійовича, Київська обл., м. Біла Церква
про стягнення 147955,24 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця Кулікова Миколи Юрійовича (далі відповідач) про стягнення 147955,24 грн., з яких 101801,71 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загальний залишок заборгованості за винагородою, 18216,88 грн. пеня, 1000 грн. штраф (фіксована складова), 7292,50 грн. штраф (змінна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 03.04.2018 № К-Д 568 щодо погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди у строк встановлений договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2021 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу строк до 09.04.2021 для подачі відзиву на позовну заяву та інших доказів, що підтверджкють заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 21.04.2021 та встановлено відповідачу строк до 30.04.2021 для подачі заперечення на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 03.04.2018 № К-Д 568 щодо погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди у строк встановлений договором; контррозрахунок заявлених до стягнення сум пні та штрафу.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення на адреси їх місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено кредитний договір від 03.04.2018 № К-Д 568 (далі договір), відповідно до умов якого позивач банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати відповідачу позичальнику строковий кредит, з лімітом в розмірі 145850 грн., у тому числі на наступні цілі:у розмірі 140030,58 грн. на придбання основних засобів та поповнення обігових коштів; у розмірі 5819,42 грн. на сплату комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплати проценти, винагороду, в обумовлені договором терміни (п. 1.1, А1, А2 договору).

Відповідно до п. 1.2, А3 договору термін повернення кредиту: 02.04.2019. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та строки згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування, який (ануїтетний платіж) розраховується за відповідною формулою.

Згідно з п. А6 договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88 % річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, і дати початку підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 23,88% річних.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно Графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (п. А8 договору).

Відповідно до п. А10 договору позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99 % річних від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Згідно п. А.11 договору позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99 % річних від суми встановленого у п. А2. цього договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Підпунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 п. 2.2 договору позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п. 1.1 договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2., 4.3 договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 договору; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 договору.

Відповідно до п. 4.10 договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту.

Згідно з п. 4.11 договору нарахування процентів та комісії здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується.

Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (п.6.1 договору).

В додатку № 1 до договору сторони погодили Графік погашення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 140030,58 грн., який не перевищує встановлений банком ліміт, що підтверджується меморіальним ордером від 04.04.2018 № АВ3140006D на суму 140030,58, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та зі сплати винагороди за користування кредитом належним чином не виконав, в зв`язку з чим позивач надіслав відповідачу вимогу від 20.10.2020, в якій позивач вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 139662,74 грн., з яких 101801,71 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загальний залишок заборгованості за комісією, 18216,88 грн. пеня.

Факт надіслання зазначеної кореспонденції на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.10.2020, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Проте, відповідач вимоги претензії та свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати винагороди (комісії) за користування кредитом не виконав, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в сумі 2601,41 грн., зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в сумі 5659,93 грн. та зі сплати комісії за користування кредитом в сумі 575,63 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом у лютому 2021 року, позивач просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Кулікова Миколи Юрійовича на свою користь, заборгованість за кредитним договором від 03.04.2018 № К-Д 568, який укладено між банком та Фізичною особою підприємцем Куліковим Миколою Юрійовичем.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.07.2021 № 7, який залучено до матеріалів справи, фізична особа-підприємець Куліков Микола Юрійович припинена 26.05.2021 на підставі власного рішення.

З наведеного слідує, що фізична особа-підприємець Куліков Микола Юрійович в процесі розгляду даної справи припинив 26.05.2021 підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець на підставі власного рішення.

Відповідно до ст. 124 Конституції Країни правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 ГПУ України, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 ГПК України (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПУ України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка як на дату подання позову так і в процесі розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Аналіз змісту та підстав позову у даній справі свідчить про те, що даний спір виник між сторонами на підставі господарського договору, та між сторонами існують господарські зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з ч. 1ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Статтею 51 ЦК України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У відповідності до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок щодо виконання укладених нею як фізичною особою підприємцем договорів не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач правомірно звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кулікова Миколи Юрійовича, який в процесі розгляду даної справи припинив 26.05.2021 підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець на підставі власного рішення, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним Куліковим Миколою Юрійовичем, як Фізичною особою підприємцем, позаяк вказаний спір, з врахуванням фактичних обставин справи віднесено до господарської юрисдикції.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що фізична особа-підприємець Куліков Микола Юрійович припинена 26.05.2021 на підставі власного рішення, а в силу положень ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якими визначено, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок щодо виконання укладених нею як фізичною особою підприємцем договорів не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою, то суд в даному випадку вирішує спір у даній справі щодо стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь позивача 147955,24 грн., з яких 101801,71 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загальний залишок заборгованості за винагородою, 18216,88 грн. пеня, 1000 грн. штраф (фіксована складова), 7292,50 грн. штраф (змінна складова).

У відповідності до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати комісії за користування кредитом, належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним на час розгляду справи рахується загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 101801,71 грн., загальний залишок заборгованості за процентами в розмірі 9536,71 грн., загальний залишок заборгованості за винагородою в розмірі 10107,44 грн., Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення з відповідача 101801,71 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загального залишку заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загального залишку заборгованості за винагородою.

Позивач посилаючись на п. А7 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки, яка за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 12.06.2018 по 30.06.2019 складає 18216,88 грн.

Також, на підставі п. 5.8 договору позивач просить суд стягнути з відповідача за порушення термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань за договором, штраф, який за розрахунком позивача складає 1000 грн. (фіксована складова) та 7292,50 грн. (змінна складова).

В п. А7 договору зазначено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку, передбаченого п. А3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки.

Згідно п. 5.8 договору у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 гривень +5% від суми встановленого у п. А2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу є арифметично вірним, відповідає вказаним вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами та винагороди за користування кредитом перед позивачем прострочений та на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 101801,71 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загального залишку заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загального залишку заборгованості за винагородою, 18216,88 грн. пені, 1000 грн. штрафу (фіксована складова), 7292,50 грн. штрафу (змінна складова) є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 165, 178, 232-233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 147955,24 грн., з яких 101801,71 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536,71 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, 10107,44 грн. загальний залишок заборгованості за винагородою, 18216,88 грн. пеня, 1000 грн. штраф (фіксована складова), 7292,50 грн. штраф (змінна складова) задовольнити повністю

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) 101801 (сто одну тисячу вісімсот одну) грн. 71 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 9536 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 71 коп. загального залишку заборгованості за процентами, 10107 (десять тисяч сто сім) грн. 44 коп. загального залишку заборгованості за винагородою, 18216 (вісімнадцять тисяч двісті шістнадцять) грн. 88 коп. пені, 1000 (одну тисячу) грн. штрафу (фіксована складова), 7292 (сім тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 50 коп. штрафу (змінна складова), 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 09.07.2021.

Суддя Ю.В. Подоляк