РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2021Справа № 910/63/21

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ КАЗИМИРА МАЛЕВИЧА, будинок 31; ідентифікаційний код 31650052)

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДМИТРІВСЬКА, будинок 48-Г, ЛІТЕРА А; ідентифікаційний код 21626809)

про стягнення коштів у розмірі 37 425,14 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" про стягнення коштів у розмірі 37 425,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/63/21 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

01.02.2021 через загальний відділ діловодства від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо страхового полісу АО/9849300.

15.02.2021 через загальний відділ діловодства відповідачем подано відзив на позову заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необхідність врахування коефіцієнту фізичного зносу до пошкодженого автомобіля. При цьому, додатково відзначає, що позивач не надав пошкоджений автомобіль на огляд експерту на вимогу відповідача, що призвело до неможливості визначити розмір страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу та є підставою, в силу вимог 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про страхування», для відмови у виплаті страхового відшкодування.

22.02.2021 через загальний відділ діловодства позивачем подано на відповідь на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 укладений Договір № 5-01 добровільного страхування наземного транспорту «Наша Автоцивілка» (далі - договір страхування), згідно якого застраховано автомобіль «Subaru Legacy», державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений з 02.07.2019 до 01.07.2020.

28.10.2019 в м. Києві на пл. Перемоги, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , при виїзді з перехрестя не надав переваги в русі транспортному засобу «Subaru Legasy», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з лівого боку по просп. Перемоги, внаслідок чого спричинив з ним зіткнення. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив пункт 16.12 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею124 КУпАП. В судовому засіданні водій ОСОБА_2 не погодився з викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення, свою вину заперечував.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 13.12.2019 у справі № 761/43412/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Факт скоєння правопорушення також підтверджується даними: протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього матеріалами.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Subaru Legasy», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», який належить ОСОБА_1 .

За наслідками ДТП складено акт (протокол) огляду транспортного засобу від 28.10.2019 - автомобіля «Subaru Legasy», державний номерний знак. НОМЕР_1 , складений оцінювачем ОСОБА_3 .

Вартість матеріалів та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Subaru Legasy», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до рахунку № РІ-0001020 від 27.11.2019, виставленого СТО - ФО ОСОБА_4 , становить 64 759 грн без ПДВ.

Згідно акта від 24.01.2020 № БН-7080 з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля виконані роботи на суму 64 759 грн без ПДВ

Відповідно до Консультативного висновку про визначення вартості ремонту колісного транспортного засобу № 19210, складеного 16.06.2020 ТОВ «Ексертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» коефіцієнт фізичного зносу складає 0,68, а вартість відновлювального ремонту без втрати товарної вартості - 36 491,66 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 19210 від 28.10.2019, яка складена із застосуванням авторизованого програмного комплексу «Audatex», вартість відновлювального ремонту, автомобіля «Subaru Legasy», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодженні при ДТП, складає 75 277,24 грн.

На виконання умов договору страхування та враховуючи рахунок на оплату № РІ-0001020 від 27.11.2019, було складено страховий акт № 15434-02 від 05.12.2019, відповідно до якого позивач здійснив виплату страхового відшкодування застрахованого транспортного засобу «Subaru Legasy», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 64 759,50 грн на рахунок СТО ФО ОСОБА_4 , що підтверджується платіжним дорученням від 05.12.2019 № 32765.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована відповідачем на підставі полісу № АО/9849300 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн, франшиза - 1 000 грн, діючий станом на 28.10.2019).

Позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою від 04.02.2020 № 865 про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку відповідач листами від 20.02.2020 № 297 та від 02.06.2020 № 831 повідомив про неможливість розрахувати коефіцієнт фізичного зносу на підставі наданих документів, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки позивача від 15.10.2020 № 7388 підтверджено надходження грошових коштів від відповідача по договору страхування № 5-01 у розмірі 950 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 37 425,14 грн з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу - 0,68.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

1) договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов`язання між відповідачем і винною особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-50гс15.

Позивачем у даній справі заявлено до відшкодування суму страхового відшкодування у розмірі 37 425,14, виплата якої страхувальнику (на рахунок СТО) підтверджена платіжним дорученням. Відповідно до Консультативного висновку про визначення вартості ремонту колісного транспортного засобу № 19210, складеного 16.06.2020 ТОВ «Ексертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», коефіцієнт фізичного зносу складає 0,68.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як встановлено судом вище, водій автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 13.12.2019 у справі № 761/43412/19.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

У даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В пунктах 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідач є особою, на яку полісом АО/9849300 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , на час ДТП.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом АО/9849300, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд також зауважує, що позивач отримав право вимоги потерпілої особі після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

За таких обставин, до позивача, у зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП, перейшло право вимоги на суму відшкодування в розмірі 37 425,14 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,68 та франшизи - 1 000 грн.

У той же час, відповідно до абзацу 10 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт.

Суд зазначає, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, слід виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО та ремонтна калькуляція, яка містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АО/9849300 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до позивача. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля згідно рахунку СТО та ремонтної калькуляції, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи (1 000 грн.), тобто в розмірі 37 425,14 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із регресною вимогою від 04.02.2020 № 865 про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку відповідач листами від 20.02.2020 № 297 та від 02.06.2020 № 831 повідомив про неможливість розрахувати коефіцієнт фізичного зносу на підставі наданих документів, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у розмірі 37 425,14 грн.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування в розмірі 37 425,14 грн підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо розміру страхового відшкодування, Суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 37 425,14 грн.

В той же час, згідно наявної у матеріалах справи довідки позивача від 15.10.2020 № 7388 підтверджено надходження 05.07.2019 грошових коштів від відповідача по договору страхування № 5-01 у розмірі 950 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 37 425,14 грн страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню, враховуючи сплату відповідачем по договору страхування № 5-01 суми у розмірі 950 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 37 425,14 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (01054, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДМИТРІВСЬКА, будинок 48-Г, ЛІТЕРА А; ідентифікаційний код 21626809) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ КАЗИМИРА МАЛЕВИЧА, будинок 31; ідентифікаційний код 31650052) 36 475,14 грн (тридцять шість тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 14 копійок) - сума страхового відшкодування та 2 048,64 грн (дві тисячі сорок вісім гривень 64 копійки) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ