ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/180/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А.,

секретар судового засідання Феденько Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлякомункомплект»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю « 3 Бетони»

про стягнення заборгованості в сумі 667 983 грн 97 коп.,

за участю:

від позивача: Ковальчук С.В.,

ВСТАНОВИВ:

до суду подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлякомункомплект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "3 Бетони" про стягнення заборгованості в сумі 667 983, 97 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 06.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 суд постановив підготовче засідання відкласти на 04.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 суд постановив виправити описку в резолютивній частині ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021. Підготовче засідання відкладено на 06.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2021 суд постановив підготовче провадження у справі закрити, розгляд справи по суті призначити на 24.05.2021.

11.05.2021 до суду надійшло клопотання від позивача про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи, зокрема позивачем подано накладну та Акти звіряння розрахунків. Вказані матеріали долучено до матеріалів справи.

24.05.2021 в судове засідання прибув представник відповідача, а саме, директор Товариства з обмеженою відповідальністю "3 Бетони", та зазначив, що поставку товару не заперечує, при цьому вказав, що поставлений позивачем товар знаходиться у відповідача. Крім того, представник відповідача зазначив, що має товар, який поставлено позивачем, не відповідає належній якості.

Крім того, у судовому засіданні 24.05.2021 сторони обговорили деякі питання спору та узгодили намір в подальшому знайти вирішення даного спору.

В судовому засіданні 24.05.2021 оголошено перерву до 15.06.2021, про що представника позивача повідомлено під звукозапис, а відповідача під розписку.

В судовому засіданні 15.06.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення засідання суду, що підтверджується повідомленням, в якому 24.05.2021 розписався представник відповідача Домащенко О.М., чим підтвердив, що йому відомо про те, що наступне судове засідання відбудеться 15.06.2021.

До суду від відповідача відзив на позов не надходив.

Згідно ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні норми містяться в частині 9 статті 165 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив таке:

між Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділлякомункомплект» (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю « 3 бетони» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №16/17 від 23.01.2017 та Договір поставки № 47/18 від 21.05.2018 (далі договори), відповідно до умов яких продавець зобов`язується поставити та передати у власність (повне господарське володіння) покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару: щебенева продукція. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю: рахунки, видаткові накладні, податкові накладні, сертифіката якості, паспорта. У випадку розбіжностей між ринковими цінами на товар, матеріали і цінами, передбаченими в договорі, Сторони керуються ринковими цінами, але в будь-якому випадку вони не можуть бути вищими від тендерної пропозиції, і оформляються доповненнями до даного договору.

Відповідно до розділу 2 договорів якість товару, що постачається продавцем, повинна відповідати вимогам держстандарту України та сертифікату завода-виробника. Підтвердженням якості з боку продавця є сертифікат якості виробника.

Згідно розділу 3 договорів товар повинен бути поставлений продавцем на протязі 10 календарних днів з моменту проведення замовлення на поставку товару покупцем.

На виконання умов договорів, позивач здійснював поставку відповідачу щебеневої продукції належним чином, що підтверджується накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Належне виконання позивачем договірних зобов`язань підтверджується такими накладними: №0000368 від 22.05.2018, №0000434 від 07.06.2018, №0000460 від 18.06.2018, №0000466 від 20.06.2018, №0002148 від 07.07.2020, №0002151 від 08.07.2020, №0002153 від 09.07.2020, №0002146 від 05.07.2020. Слід зазначити, що вказані накладні підписано отримувачем товару, тобто уповноваженою особою відповідача, а також скріплено відтисками печаток як позивача так і відповідача.

Порядок розрахунків визначено в розділі 4 договорів: вид розрахунків безготівковий, форма розрахунків: платіжне доручення, оплата за товар здійснюється покупцем в національній валюті України.

Замовник взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за отриману продукцію належним чином не виконав; оплату здійснював частково, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином завіреними платіжними дорученнями, в зв`язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість в розмірі 667 983,97 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією (вих.№1 від 21.12.2020), в якій просив відповідача сплатити суму боргу в розмірі 667 983,97 грн, а також пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

У розділі 7 договорів встановлено розв`язання суперечок та зазначено, що сторони визначають, що всі ймовірні претензії за даним договором повинні бути розглянуті сторонами протягом десяти днів з моменту отримання претензій.

Однак, відповідач відповіді на претензію не надіслав.

Матеріали справи не місять доказів добровільної сплати заборгованості.

Позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом свого порушеного права.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими виходячи з такого:

в силу ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між сторонами у справі виникли зобов`язальні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частинами 1 та 2 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Слід зазначити, що з пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні 24.05.2021 встановлено, що факт поставки товару та отримання такого товару (щебенева продукція) відповідачем не заперечується. Крім того, представником відповідача зазначено, що зазначений товар знаходиться у ТОВ «З Бетони».

В матеріалах справи також наявна належним чином завірена копія Акту звіряння розрахунків №30443 від 19.10.2020, яким підтверджується сума боргу - 667 983,97 грн. Даний Акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відтисками печаток обох товариств.

У постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію, згідно з якою відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем.

Слід зазначити, що з пояснень представника відповідача, наданих в судовому засіданні 24.05.2021 встановлено, що факт поставки товару та отримання такого товару (щебенева продукція) відповідачем не заперечується. Крім того, представником відповідача зазначено, що зазначений товар знаходиться у ТОВ «З Бетони».

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується факт існування боргу відповідача перед позивачем в розмірі 667 983,97 грн.

Стосовно посилань представника відповідача з приводу того, що поставлений позивачем товар не відповідає належній якості, слід зазначити, що частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Разом з тим, відповідачем (покупцем) свою позицію щодо поставленого позивачем товару неналежної якості не підтверджено жодними належними доказами.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За приписами ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 667 983,97 грн. на час прийняття рішення не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростований відповідачем.

Відповідальність сторін визначена в розділі 6 договорів, зокрема, за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором продавець і покупець несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства України.

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи всі наявні докази в їх сукупності та приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 80, 81, 86, 123, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « 3 бетони» (77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Богдана Хмельницького, буд. 109; ідентифікаційний номер 32014894) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділлякомункомплект» (23222, Вінницька обл., Вінницький район, с. Якушинці, вул, Колгоспна, ідентифікаційний номер 33182663) заборгованість в сумі 667 983 (шістсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 97 коп. та 10 019 (десять тисяч дев`ятнадцять) грн 76 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.07.2021.

Суддя М. А. Шіляк