УХВАЛА

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/3215/21

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю «Д.Трейдінг»
доАнтимонопольного комітету України
про визнання недійсними пунктів рішення
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Д.Трейдінг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсними пунктів рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним прийняттям відповідачем рішення №780-р від 15.12.2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсними пункти 1, 2 та 7 вказаного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, в якому неодноразово оголошувалась перерва.

15.06.2021 через канцелярію суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, яка за своїм змістом є заявою третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору, в якій заявником заявлено вимоги про: визнання недійсними пункти 1, 2 та 7 рішення Антимонопольного комітету України №780-р від 15.12.2020 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у справі №910/3215/21 і додані до неї документи повернуто заявнику.

30.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу суду від 23.06.2021.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України гарантує неприпустимість зловживання процесуальними правами, а її частина 3 містить норму, згідно з якою якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Виходячи зі змісту наведеної норми, перелік дій, що суперечать завданню господарського судочинства, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику на підставі ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки визнав подання такого позову зловживанням відповідною особою своїми процесуальними правами.

Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано позовну заяву як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору у справі, що вже розглядалася Господарським судом міста Києва, яка є завідомо безпідставною, оскільки заявлена поза об`єктом спірних правовідносин сторін у даній справі, що виключало можливість її прийняття в рамках даної справи як позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, підставою звернення до господарського суду з позовом є порушення прав чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звертається з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання чи оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також визначає спосіб захисту такого права.

У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, в ухвалі від 23.06.2021 суд дійшов висновку саме щодо безпідставності заявлення позову ОСОБА_1 як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору в межах справи №910/3215/21.

При цьому, враховуючи викладені висновки щодо права особи на захист своїх порушених прав, у вказаній ухвалі судом роз`яснено, що повернення позовної заяви третьої особи не порушує права ОСОБА_1 на судовий захист, оскільки вона має право звернутися до суду з окремим позовом в загальному порядку.

Судом вказана ухвала разом з оригіналом позовної заяви була направлена заявнику та присвоєно поштовий трек номер відправлення 252, і згідно відомостей офіційного веб-сайту Укрпошти таке відправлення прийнято відділенням поштового зв`язку 27.06.2021 та надійшло до сортувального центру за місцезнаходженням заявника лише 30.06.2021.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/3215/21 була надіслана судом 24.06.2021, зареєстрована 25.06.2021 та оприлюднена 29.06.2021.

Проте, як вбачається із матеріалів апеляційної скарги ОСОБА_1 , сама скарга складена та підписана 29.06.2021, а також в цей же день направлена до суду та сторонам по справі.

Тобто, заявником була виготовлена, підписана та подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 23.06.2021 ще до моменту її фізичного отримання разом з оригіналом позовної заяви від суду, та в той самий день, коли така ухвала була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вказані дії, на думку суду, беззаперечно свідчать про обізнаність заявника із тим, що її позов як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору в межах справи №910/3215/21 був завідомо безпідставний та, як наслідок, підлягав поверненню судом без розгляду.

В свою чергу, подання апеляційної скарги на ухвалу про повернення безпідставно поданого позову, що свідчило про зловживання особою своїми правами в розумінні приписів Господарського суду міста Києва, в день опублікування тексту ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень є нічим іншим як вчиненням дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що провадження у справі №910/3215/21 було відкрито ухвалою суду від 03.03.2021, а протокольною ухвалою від 23.06.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та перейшов до розгляду справи по суті, який призначений на 05.07.2021.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

При цьому, суд зазначає, що у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №58/505 та від 28.04.2020 у справі №910/6245/19.

Таким чином, ОСОБА_1 не скористалась своїм правом подання окремого позову до суду після повернення її позову як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору як безпідставно заявленого в межах справи №910/3215/21, а навпаки, вчинила дії, що полягають у недобросовісному використанні наданих їй прав з єдиною метою - створення перепон для подальшого руху справи, затягування чи перешкоджання судового розгляду справи, що порушує права сторін у справі на справедливий і публічний розгляд судом упродовж розумного строку.

Вказані дії, на думку суду, є свідченням явного зловживання з боку ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 11 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

При цьому процесуальні права надаються особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, для сприяння їх правильному вирішенню. Щоразу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось інших цілей, вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Згідно з пунктом 5 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин 1, 4 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Наведеними правовими нормами передбачено право суду на будь-якій стадії судового процесу визнати дії скаржника як зловживання процесуальними правами.

Виходячи зі змісту вказаних приписів Господарського процесуального кодексу України, а також, оскільки згідно з пунктом 1 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України перелік дій, що суперечать завданню господарського судочинства, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, беручи до уваги фактичні обстави справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 недобросовісно користується своїми процесуальними правами та зловживає ними, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/3215/21 підлягає поверненню ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 42, 43, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 у справі №910/3215/21 повернути ОСОБА_1 .

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В.П. Босий