РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/6894/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/6894/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

28 квітня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (позивач) надійшла позовна заява № ЖМК-1551/Ю від 21.04.2021 року до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій за договором оренди нежитлового приміщення № 1ГЖМК190004 від 23.08.2019/ 10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 року в розмірі 417 277,19 грн., з них: пені - 202 328,88 грн. (двісті дві тисячі триста двадцять вісім гривень 88 копійок), штрафу - 159 566,64 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 64 копійки), інфляційних втрат - 38 751,90 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 90 копійок) та 3% річних - 16 629,77 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 77 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 1ГЖМК190004 від 23.08.2019/ 10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 року, внаслідок чого позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6894/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 100 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 року у справі № 910/6894/21 вручено уповноваженому представнику відповідача - 11.05.2021 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 26.05.2021 року (включно).

26.05.2021 року через відділ діловодства суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 25/884 від 25.05.2021 року, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що у нього відсутня заборгованість за договором за січень 2021 року та відсутня вина у простроченні виконання зобов`язання. Крім того, відповідач вважає, що позивач безпідставно здійснює нарахування пені у розмірі 0,1% всупереч положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». У відзиві відповідач також заявив клопотання про зменшення 3% річних до 0,1%.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2019 року між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (надалі - позивач, орендодавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - відповідач, орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 від 23.08.2019 року/10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 року, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю у тимчасове оплачуване користування (оренду):

- нежитлові приміщення площею 577,8 (п`ятсот сімдесят сім цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 7-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 7-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 591,6 (п`ятсот дев`яносто одна ціла шість десятих) квадратних метрів, на 8-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 8-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 589,2 (п`ятсот вісімдесят дев`ять цілих два десятих) квадратних метрів, на 9-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 9-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 587,8 (п`ятсот вісімдесят цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 10-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 10-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 587,4 (п`ятсот вісімдесят сім цілих чотири десятих) квадратних метрів, на 11-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 11-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 587,8 (п`ятсот вісімдесят сім цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 12-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 12-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 585,9 (п`ятсот вісімдесят п`ять цілих дев`ять десятих) квадратних метрів, на 13-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 13-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 209,4 (двісті дев`ять цілих чотири десятих) квадратних метрів, на 14-му поверсі будівлі (надалі - приміщення офісні 14-го поверху), за актом приймання - передачі № 1 від 13 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 484,4 (чотириста вісімдесят чотири цілих чотири десятих) квадратних метрів, в підвалі будівлі (надалі - приміщення підвалу), за актом приймання - передачі від 18 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 593,1 (п`ятсот дев`яносто три цілих одна десята) квадратних метрів, на 5-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 5-го поверху), за актом приймання - передачі від 18 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 593,6 (п`ятсот дев`яносто три цілих шість десятих) квадратних метрів, на 6-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 6-го поверху), за актом приймання - передачі від 18 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 818,8 (вісімсот вісімнадцять цілих вісім десятих) квадратних метрів, на 1-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 21 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 81,7 (вісімдесят один цілий сім десятих) квадратних метрів, на 14-му поверсі будівлі (надалі - приміщення складські 14-го поверху), за актом приймання - передачі від 21 грудня 2019 року;

- нежитлове приміщення площею 347,9 (триста сорок сім цілих дев`ять десятих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - "частина приміщень офісних цокольного поверху"), за актом приймання - передачі від 27 грудня 2019 року;

- нежитлові приміщення площею 525,5 (п`ятсот двадцять п`ять цілих п`ять десятих) квадратних метрів, на 1-му поверсі будівлі (надалі - частина приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 01 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 856,5 (вісімсот п`ятдесят шість ціла п`ять десятих) квадратних метрів, на 2-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 2-го поверху), за актом приймання - передачі від 01 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 594,6 (п`ятсот дев`яносто чотири цілих шість десятих) квадратних метрів, на 3-му поверсі будівлі (надалі - приміщення 3-го поверху), за актом приймання - передачі від 01 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 594,5 (п`ятсот дев`яносто чотири цілих п`ять десятих) квадратних метрів, на 4-му поверсі в будівлі (надалі - приміщення 4-го поверху), за актом приймання - передачі від 01 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 147,1 (сто сорок сім цілих одна десята) квадратних метрів, (надалі - частина приміщення 1-го поверху), за актом приймання - передачі від 04 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 68,0 (шістдесят вісім цілих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - частина приміщень офісних цокольного поверху), за актом приймання - передачі від 12 лютого 2020 року;

- нежитлові приміщення площею 89,7 (вісімдесят дев`ять цілих сім десятих) квадратних метрів, на цокольному поверсі будівлі (надалі - приміщення складські цокольного поверху), за актом приймання - передачі від 12 лютого 2020 року.

Додатковою угодою № 3 (№660-ДУ-УС від 19.03.2020/ № 10-125-08-19-00660 від 30.03.2020) до договору сторони погодили з 01 квітня 2020 року збільшити площу об`єкта оренди, шляхом передання орендодавцем в тимчасове платне користування орендарю нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м., які знаходяться на 1-му поверсі господарської будівлі літ. Б, за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, 22-24, у зв`язку з чим внесено зміни до договору та викладено п. 1.1. договору в новій редакції.

Відповідно до п. 3.1. договору орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та строки обумовлені цим договором.

Плата за оренду нараховується з дати підписання сторонами акту №1 (акту приймання-передачі) (п. 3.2. договору).

Згідно з п. 3.3. договору якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору.

Відповідно до п. 3.8. договору орендар крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.) не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

Орендодавець формує рахунок на оплату за оренду, розрахованої відповідно до додатку № 2 до договору, останнім днем першого місяця та кожного наступного календарного місяця користування об`єктом оренди, та передає його орендареві не пізніше 5-го числа місяця, що слідує за оплачуваним. Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказаному у розділі 14 договору, та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказаному у розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря. (п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 2).

Відповідно до п. 3.16 договору зобов`язання щодо здійснення платежів за цим договором будуть вважатись виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця.

Як вказує позивач у своїй позовній заяві, ним на виконання умов договору було виставлено орендарю наступні рахунки: № 160012500 від 31.01.2021 року на сплату орендної плати за січень 2021 року у сумі 6 940 383,28 грн., № 160012501 від 31.01.2021 року на сплату додаткової плати за січень 2021 року у сумі 2 101 598,17 грн., № 160012502 від 31.01.2021 року на сплату компенсації комунальних послуг за січень 2021 року у сумі 177 925,24 грн.

Крім того, позивач вказує, що ним орендарю були також надані акти здачі-прийняття наданих послуг № 160012500/2021 від 31.01.2021 року за надані послуги з оренди приміщення за січень 2021 року на суму 6 940 383,28 грн., № 160012501/2021 від 31.01.2021 про надання послуг додаткової плати за січень 2021 року на суму 2 101 598,17 грн., № 160012502 від 31.01.2021 року за спожиті у січні 2021 року комунальні послуги на суму 177 925,24 грн.

Позивач вказує, що відповідач всупереч умовам договору допустив прострочення здійснення платежів, а саме: орендну плату за січень 2021 року у розмірі 6 940 383,28 грн. відповідач здійснив 10.03.2021 року, оплату додаткової плати за січень 2021 року у розмірі 2 101 598,17 грн. та оплату компенсації комунальних послуг за січень 2021 року у розмірі 177 925,24 грн. відповідач здійснив 30.03.2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на несвоєчасну сплату відповідачем орендної та додаткової плати, а також компенсації комунальних послуг, тому з огляду на порушення відповідачем обов`язку по сплаті орендної та додаткової плати та комунальних послуг позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 202 328,88 грн., штраф у розмірі 159 566,64 грн., інфляційні втрати у розмірі 38 751,90 грн. та 3% річних у розмірі 16 629,77 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 3.3., 3.8. договору погоджено, що якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору. Орендар крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.) не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

При цьому, згідно з п. 2.3.6. договору орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання по сплаті орендної та додаткової плати, а також компенсації комунальних послуг з 23.02.2021 року, оскільки згідно приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 22.02.2021 року, оскільки 20 лютого 2021 року перепадає на вихідний день - на суботу.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В п. 7.2. договору визначено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1% грошових зобов`язань з яких допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Судом встановлено, що сторони скористалися наданим їм правом та в пункті 7.2. договору погодили інший розмір пені, ніж визначено у ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 183 889,07 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 18 439,81 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 159 566,64 грн. штрафу є обґрунтованими.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло з 23.02.2021 року, правомірним є нарахування інфляційних втрат з березня 2021 року.

Як вже зазначалося судом вище, оплату додаткової плати за січень 2021 року у розмірі 2 101 598,17 грн. та оплату компенсації комунальних послуг за січень 2021 року у розмірі 177 925,24 грн. відповідач здійснив 30.03.2021 року. При цьому, у відповідності до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" 30.03.2021 року (день фактичної сплати суми заборгованості) не включається в період часу, за який здійснюється нарахування інфляційних втрат, відтак час прострочення (з 01.03.2021 року по 29.03.2021 року) становить неповний місяць, тому за такий неповний місяць інфляційні втрати не нараховуються.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, суд встановив, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 15 114,17 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 1515,60 грн. позивачу належить відмовити.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних до 0,1% суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 року у справі № 520/17342/18, від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 13.03.2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 року у справі № 905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних до 0,1%.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 358 569,88 грн., з них: пені - 183 889,07 грн. (сто вісімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 07 копійок), штрафу - 159 566,64 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 64 копійки) та 3% річних - 15 114,17 грн. (п`ятнадцять тисяч сто чотирнадцять гривень 17 копійок).

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 5378,55 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (ідентифікаційний код 24584661, адреса: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3) на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (ідентифікаційний код 32744172, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15) грошові кошти: пені - 183 889,07 грн. (сто вісімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 07 копійок), штрафу - 159 566,64 грн. (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість гривень 64 копійки), 3% річних - 15 114,17 грн. (п`ятнадцять тисяч сто чотирнадцять гривень 17 копійок) та судовий збір - 5378,55 грн. (п`ять тисяч триста сімдесят вісім гривень 55 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 06.07.2021р.

Суддя О.В. Котков