УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Київ

12.07.2021Справа № 910/10851/21

Суддя Господарського суду міста Києва Павленко Є.В., розглянувши матеріали за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" про стягнення 3 438 264,50 грн. та виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - Відділення) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (далі - Товариство) про стягнення неустойки у розмірі 3 438 264,50 грн., нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 30 вересня 2009 року № 4476, а також про виселення відповідача в примусовому порядку з нежитлових приміщень, загальною площею 506,10 кв.м, розміщених на 1 та 2 поверхах будівлі корпусу турбогвинтових літаків, які розташовані за адресою: місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 94.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 статті 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

На виконання вищезазначених норм позивачем було надано суду відповідний чек та опис вкладення у цінний лист на ім`я відповідача з відміткою відділення поштового зв`язку від 2 липня 2021 року. Зі змісту даних документів вбачається, що Відділенням копію його позовної заяви та доданих до неї документів було надіслано Товариству на наступну адресу: 01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 36.

У зв`язку з наведеним суд зазначає, що згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

За змістом пункту 10 частини 2 статті 9 вищенаведеного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, як, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Таким чином, у випадках, передбачених статтею 172 ГПК України, місцезнаходження (місце проживання) Товариства визначається за даними його державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Проте згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адресою місцезнаходження Товариства є: 01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63.

У той же час позивачем жодним чином не підтверджено та не доведено суду, що адреса, на яку була надіслана копія його позовної заяви з доданими до неї документами, є фактичним місцезнаходженням відповідача або дійсною поштовою адресою Товариства.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява має містити, зокрема, місцезнаходження сторін та інших учасників справи (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Проте з поданої до суду позовної заяви вбачається, що Відділенням зазначено невірну адресу місцезнаходження Товариства.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 2 270,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За умовами підпункту 2 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено позовну вимогу немайнового характеру - про примусове виселення, та вимогу майнового характеру - про стягнення неустойки у розмірі 3 438 264,50 грн.

Відтак, за чинним законодавством Відділення мало сплатити за подання до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 53 843,97 грн.

Однак позивачем всупереч пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України до матеріалів його позовної заяви жодних документів, які підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі, додано не було.

Докази того, що позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору, у матеріалах даної позовної заяви відсутні.

Слід зазначити, що разом із позовною заявою позивачем було подано клопотання від 30 червня 2021 року № 30-10/5195, в якому останній просив відстрочити сплату судового збору за подання даного позову до розгляду справи по суті, а у разі винесення судового рішення на користь Відділення про задоволення позову - покласти сплату судового збору на відповідача.

Розглянувши подане Відділенням клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за наявності перелічених умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У той же час суд звертає увагу, що приписи наведеної норми містять вичерпний перелік підстав, за яких суд може задовольнити клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Проте клопотання позивача щодо відстрочення сплати судового збору жодною з підстав, передбачених частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", у встановленому законом порядку не обґрунтовано та не доведено належними доказами.

Водночас суд звертає увагу на те, що скрутне фінансове становище Відділення не є підставою для відстрочення сплати судового збору в розмінні статті 8 Закону України "Про судовий збір". Більше того, позивачем у порушення статей 76-79 ГПК України не було надано належних доказів, що підтверджують вищенаведені обставини його перебування у складному фінансовому становищі та відсутність відповідних коштів на оплату суми судового збору в розмірі 53 843,97 грн. Виписка про рахунках позивача станом на 29 червня 2021 року, долучена останнім до вищевказаного клопотання, не може вважатися належним доказом, оскільки Відділення звернулося до суду з даним позовом у липні 2021 року. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що під час розгляду справи в господарському суді, у нього буде реальна можливість сплатити необхідну суму судового збору до початку розгляду справи по суті.

Крім того, враховуючи встановлений статтею 129 Конституції України принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також положення статей 5, 8 Закону України "Про судовий збір", суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, у тому числі в питанні відстрочення сплати судового збору.

Вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення сплати судового збору, окрім випадків, встановлених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Слід зазначити, що доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року в справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на імперативні приписи статті 8 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Відділення про відстрочення сплати судового збору.

За змістом частин 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки дана позовна заява не відповідає вищезазначеним вимогам ГПК України, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 174, 234 ГПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України від 30 червня 2021 року № 30-10/5195 про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Залишити позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву без руху.

Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву подати до Господарського суду міста Києва протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали: докази сплати судового збору в розмірі 53 843,97 грн.; документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу місцезнаходження відповідача з поіменним переліком вказаних документів в описі вкладення; а також вказати вірну адресу місцезнаходження останнього у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 12 липня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко