ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1089/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретар судового засідання Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Приватного підприємства "Науково-технічна фірма "Білекс"

до відповідача: Івано-Франківської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про визнання протиправними та скасування рішень міської ради,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

від відповідача: ОСОБА_4 ;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_5

Встановив: Приватне підприємство "Науково-технічна фірма "Білекс" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними та скасування: п. 2 Рішення Івано-Франківської міської ради № 91-25 від 25.04.2019 р.; п.5 Рішення Івано-Франківської міської ради № 197-41 від 19.06.2020 р.

Позиція позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує з підстав викладених у позові та просить суд позов задоволити в повному обсязі.

ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Івано-Франківської міської ради № 91-25 від 25.04.2019 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,3000 га для ведення особистого селянського господарства, а також визнати протиправним та скасувати пункт 5 рішення Івано-Франківської міської ради № 197-41 від 19.06.2020 в частині затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою та передання у власність земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,3000 га, кадастровий номер :20:006:0237, для ведення особистого селянського господарства.

Обгрунтовуючи позов, позивач стверджує, що вищевказані пункти рішень в оскаржуваних частинах є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки земельна ділянка, яка на підставі цих рішень передана у власність ОСОБА_1 , обтяжена об`єктами нерухомості та їх складовими частинами, які на праві приватної власності належать ПП "Науково-технічна фірма "Білекс".

Позивач вважає, що з 2001 року є законним користувачем земельної ділянки площею 1,1565 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , та має першочергове право перед іншими особами на її використання, оскільки на зазначеній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, що належить ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" на праві приватної власності. При цьому позивач покликається на договори купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17 грудня 2000 р. укладені між ЗАТ "Проенергоавтоматика" (продавець) та ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" (покупець):

№3/00 , згідно якого підприємство є власником нерухомого майна - адміністративно-побутового корпусу площею 678,8 кв.м. та майстерні площею 1157,7 кв.м., які знаходяться за адресою:

АДРЕСА_3 , згідно якого до позивача перейшло право власності на насосну станцію площею 46,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 до складу якої, на думку позивача, ввійшла пожежна водойма площею 1215 кв.м. (гідротехнічна споруда), об`єм водойми 2730 м. куб. загальною площею земельної ділянки (з під`їздами для пожежних автомобілів і обслуговування пожежної водойми) 3000 кв.м.

Позивач звертає увагу суду, що у 2001 році ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" замовило виготовлення Проекту відведення земельної ділянки площею 1,1565 га. для експлуатації придбаних ним виробничих будівель і споруд. При цьому ствердждує, що дозвіл на складання зазначеного проекту надано Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради.

У 2007-2008 роках позивач оформив право власності на ряд нежитлових приміщень (складів), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , технічні характеристики та розташування яких зазначені у Технічному паспорті на виробничий будинок. При цьому, позивач зазначає, що земельна ділянка, право на користування якої набуто останнім, обнесена огорожею, яка внесена у технічний паспорт, як невід`ємна складова частина об`єктів нерухомості, які належать останньому.

На думку позивача, прийнявши оскаржувані рішення відповідач грубо порушив право ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" на користування земельною ділянкою.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов (вх. № 396/21 від 12.01.2021; том 1, а.с. 115-118); вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити в позові ПП "Науково-технічна фірма "Білекс".

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що позивачем не обгрунтовано незаконність прийняття оскаржуваних рішень та не наведено підстав для скасування останніх; не надано жодних належних та допустимих доказів щодо обгрунтування заявлених позовних вимог і яким чином прийняття рішень порушує права та охоронювані законом інтереси ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" .

При цьому відповідач акцентує увагу, що позивач визначився з розміром земельної ділянки, яку виявив бажання отримати у користування, укладаючи договори оренди землі від 31.07.2018, а саме, дві земельні ділянки - площею 0,2657 га, 0,3920 га. Для передачі в оренду земельної ділянки площею 1,1565 га, що перебувала у постійному користуванні дочірного підприємства "Промавтомтика" № 440 позивач до Івано-Франківської міської ради не звертався.

Також представник відповідача наголошує, що відомість періодичного обліку джерел зовнішнього протипожежного водопостачання на об`єкті від 10.10.2018 року не є тим документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою.

Представник відповідача стверджує, що будь-яких порушень чинного законодавства при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 міською радою допущено не було, право власності виникло на законних підставах.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач зазначає, що вирішуючи питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність Івано-Франківська міською радою взято до уваги виготовлений проектною ліцензованою організацією із дотриманням вимог чинного законодавства України проект землеустрою, представлений ОСОБА_1 та погоджений у встановленому законом порядку; у зазначеному проєкті наявні: Висновок Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності від 16.10.2019р. про погодження проекту землеустрою, відповідно до якого відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не суперечить чинній містобудівній документації, а відповідно документація із землеустрою погоджена; Висновок Відділу ГУ Держгеокадастру, відповідно до якого проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства погоджується; Кадастровий План земельної ділянки, де зазначено опис меж, від А до А землі Івано-Франківської міської ради, Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, де представником Івано-Франківської міської ради, як суміжним землекористувачем погоджено межі земельної ділянки, Довідка з містобудівного кадастру, та інші документи передбачені ЗУ "Про землеустрій".

Відповідач звертає увагу, що згідно Кадастрового плану земельної ділянки ПП "НТФ "Білекс" не є суміжним землекористувачем земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_1 , а відтак його погодження не потрібно.

Також зазначає, що земельна ділянка площею 0,3000 га перебувала у комунальній власності, а відтак Івано-Франківська міська рада, як власник землі мала право передати земельну ділянку гр. ОСОБА_1 у власність. Доказів того, що саме на цій земельній ділянці розміщено приміщення Насосної, зазначеної літерою "З" у технічному паспорті, матеріали справи не містять. Крім того, земельні ділянки площею 0,2657 га та 0,3920 га передані у користування позивачу саме для обслуговування адміністративно-виробничих будівель, що зазначені у технічному паспорті в тому числі літера "З".

Відповідач покликається на те, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки занесені до Державного земельного кадастру; наявність обмежень у використанні земельної ділянки, не забороняє передачу у власність такої земельної ділянки в порядку встановленому законодавством.

Відповідач стверджує, що приймаючи оскаржувані рішення міська рада діяла, як власник землі, в межах повноважень органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин щодо розпорядження землями комунальної власності, у спосіб, передбачений Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій" на підставі проекту відведення погодженого у встановленому чинним законодавством порядку.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 проти позову заперечує з підстав викладених у письмових поясненнях у справі № 909/1089/20 (вх. № 3731/21 від 12.03.2021; том 1, а.с. 198-204); просить суд в позові відмовити.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову представник третьої особи зазначає наступне:

- з 2000 року позивач не отримав державного акта на право власності чи права постійного користування землею, земельна ділянка перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Івано-Франківська, а відтак позиція щодо незаконності розпорядження органом місцевого самоврядування вказаною земельною ділянкою є безпідставною;

- позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував розміщення належних йому об`єктів нерухомості на переданій ОСОБА_1 земельній ділянці;

- як убачається з договорів оренди землі та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач реалізував своє право на користування належними йому об`єктами нерухомості уклавши з Івано-Франківською міською радою договори оренди землі на якій розміщені придбані ним об`єкти нерухомості, а відтак оформлення права власності на землю за ОСОБА_1 не порушує прав позивача на володіння, користування та розпорядження належною йому власністю;

- матеріали справи не містять жодного доказу, який би вказував на те, що позивач є суміжним користувачем спірної земельної ділянки;

- обмеження у використанні землі у встановленому законом порядку заносяться до державного земельного кадастру, однак такі обмеження жодним чином не свідчать про заборону передачі такої землі у приватну власність;

- доводи позивача про порушення його прав, свобод та інтересів є абстрактними та не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірних рішень Івано-Франківської міської ради на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси, а лише свідчать про незгоду ПП "Науково-Технічна фірма "Білекс" з вказаними рішеннями, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу;

- право власності на спірну земельну ділянку було оформлено згідно вимог закону; Івано-Франківській міській раді був наданий повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки; орган місцевого самоврядування прийняв законне та обгрунтоване рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ;

- позивач не звертався до органу місцевого самоврядування із клопотанням про передачу спірної землі у власність, а відтак втратив законне право претендувати на неї після набуття права власності на цю землю ОСОБА_1 .

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

14.12.2020, Господарським судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви Приватного підприємства "Науково-технічна фірма "Білекс" без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 21.12.2020).

12.01.2021, від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 396/21), який прийнято судом до розгляду та приєднано до матеріалів справи ( том 1, а.с. 115-118).

Також, 12.01.2021, від відповідача надійшли клопотання: про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (вх.№ 684/21; том а.с. 163), про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

22.01.2021, судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

08.02.2021, від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява вх. № 2002/21 згідно якої ОСОБА_1 просить залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (том 1, а.с. 169).

10.02.2021, судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи № 909/1089/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; зазначеною ухвалою залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

12.03.2021, від представника ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення у справі № 909/1089/20 (вх. № 3731/21), які прийнято судом до розгляду та приєднано до матеріалів справи (том 1, а.с. 198-204).

Протокольною ухвалою суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

Хід підготовчого провадження та розгляду справи по суті викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та протоколах судових засідань.

14.06.2021, розгляд справи по суті завершено; суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши пояснення учасників справи, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 квітня 2019 року 25-ю сесією сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради було прийнято Рішення № 91-25 "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки" (том 1, а.с. 6-12).

Відповідно до п. 2 Рішення міська рада вирішила дати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, для ведення особистого селянського господарства громадянам, згідно додатку 2 (том 1, а.с. 13).

Пунктом 9 додатку 2 до рішення 25-ї сесії міської ради від 25.04.2019 "Список громадян, яким надається дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, для ведення особистого селянського господарства" надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3000 га., яка розташована на АДРЕСА_1 .

15.04.2019 гр. ОСОБА_1 звернувся з заявою до Івано-Франківської міської ради про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,3000 га на АДРЕСА_4 (том 1, а.с. 123); до заяви долучено Кадастровий план земельної ділянки (том 1, а.с. 124).

19 червня 2020 року 41-ю сесією сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради було прийнято Рішення № 197-41 "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки" (том 1, а.с. 14-17).

За заявою гр. ОСОБА_1 ТОВ "Альянс-Консалтинг ІФ" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4 , а.с. 129-160).

Відповідно до п. 5 Рішення від 19.06.2020 міська рада вирішила затвердити проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, згідно додатку 5 (том 1, а.с. 18-19).

Пунктом 2 додатку 5 до рішення сесії міської ради від 19.06.2020 "Список громадян, яким затверджуються проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передаються у власність, для ведення особистого селянського господарства" громадянину ОСОБА_1 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3000 га на АДРЕСА_4 , кадастровий номер :20:006:0237.

Обгрунтовуючи позов, позивач наголошує на першочерговому праві на користування земельною ділянкою, з огляду на перехід права користування земельною ділянкою у зв`язку з укладенням договорів купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17.12.2000 року між ЗАТ "Променергоавтоматика" (продавець) та ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" (покупець).

На підтвердження позовних вимог, подав такі докази:

- договір №_3/00 купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17 грудня 2000 р. з додатками (том 1, а.с. 20-23);

- договір № 4/00 купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17 грудня 2000 р. з додатками (том 1, а.с. 24-29);

- Технічний паспорт на виробничий будинок АДРЕСА_5 від 29 травня 2008 року (том 1, а.с. 30-57);

- відомість періодичного обліку джерел зовнішнього протипожежного водопостачання на об`єкті від 10.10.2018 р. (том 1, а.с. 58);

- висновок Державної землевпорядної експертизи № 662 від 19.09.2001 р. з додатками АДРЕСА_5 від 29 травня 2008 року (том 1, а.с. 59-70);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 141938669 від 19.10.2018 (том 1, а.с. 71);

- договір оренди землі від 31.07.2018 (кадастровий номер земельної ділянки :20:006:0188) з додатками (том 1, а.с. 72-80);

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 141897652 від 19.10.2018 (том 1, а.с. 81);

- договір оренди землі від 31.07.2018 (кадастровий номер земельної ділянки :20:006:0187) з додатками (том 1, а.с. 82-90).

17 грудня 2000 р. між ЗАТ "Променергоавтоматика" (продавець) та ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" (покупець) укладено договори купівлі-продажу основних засобів (будівель): №_3/00 (том 1, а.с. 20), № 4/00 (том 1, а.с. 24).

Відповідно до Договору № _3/00 купівлі-продажу основних засобів (будівель) ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" придбала основні засоби: адміністративно-побутовий корпус площею 678,8 м2, майстерні загальною площею 1157,7 м2 .

Додатком №1 до договору № _3/00 згідно специфікації перелічено майно та право користування земельною ділянкою площею 11742 м2 (том 1, а.с. 21).

Згідно акту прийому-передачі від 12.03.2001 ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" прийняла адміністративно-побутовий корпус площею 678,8 м2, майстерні загальною площею 1157,7 та право користування земельною ділянкою площею 11742 м2 (том 1, а.с. 22).

Відповідно до Договору №4/00 ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" придбала основні засоби: насосну станцію площею 46,3 м2, (літера "З" інвентарної справи).

Додатком №1 до договору №4/00 згідно специфікації зазначено насосну станцію площею 46,3 м2 та згідно акту прийому-передачі від 12.03.2001 року ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" зазначене у договорі приміщення насосної станції (том 1, а.с. 25, 26).

В подальшому позивач звернувся до Івано-Франківської міської ради з заявою щодо набуття права користування земельними ділянками на АДРЕСА_5 .

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 31.07.2018 року №267-21 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ПП "Науково-технічна фірма "Білекс" площею 0,2657 га на АДРЕСА_2 , з передачею її в оренду, терміном на десять років, для обслуговування адміністративно-виробничих будівель (для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), кадастровий номер :20:006:0188 та площею 0,3920 га на АДРЕСА_2 з передачею її в оренду, терміном на десять років, для обслуговування адміністративно-виробничих будівель (для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), кадастровий номер :20:006:0187.

На підставі зазначеного рішення укладені договори оренди землі та зареєстровано право користування земельними ділянками площею 0,3920 га кадастровий номер :20:006:0187 та площею 0,2657 га кадастровий номер :20:006:0188 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що ні договір №_3/00 купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17 грудня 2000 р. з додатками (том 1, а.с. 20-23); ні договір № 4/00 купівлі-продажу основних засобів (будівель) від 17 грудня 2000 р. з додатками (том 1, а.с. 24-29) та специфікації до них не містять умов про купівлю пожежної водойми (гідротехнічної споруди).

Технічний паспорт на виробничий будинок АДРЕСА_5 від 29 травня 2008 року (том 1, а.с. 30-57) також не містить опис пожежної водойми.

Акт від 12.03.2001 року (т.1, а.с.27) не може бути доказом набуття права власності на пожежну водойму.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.

У відповідності до положень ст.ст.317, 318, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 Цивільного кодексу України. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон спеціально регулює як підстави набуття права власності, так і підстави його припинення.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, тобто первісні, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт.

Надані позивачем докази, не дають підстав вважати, що ним набуто право власності на гідротехнічну споруду (пожежну водойму).

Частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування можливо, якщо:

1) позивачем є учасник цивільних правовідносин (фізична, юридична особи, держава, територіальна громада), який є власником певного майна;

2) права власника порушено і підставою цього порушення є видання правового акту;

3) такий акт не відповідає законові, тобто, має місце невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

За приписами ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 3 статті 13, частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 78 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення конкретного спору.

Тлумачення змісту статті 86 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов"язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов"язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доведенню таким чином, аби задовольнити. як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Враховуючи встановлені обставини у даній справі, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами саме права власності на спірне майно, а саме: пожежну водойму, а отже спірне рішення станом на час вирішення спору не порушує права позивача в цілому. Позивач не довів, порушення відповідачем його права або охоронюваного законом інтересу, а тому у позові слід відмовити.

Також в даній справі суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно вимог ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Судові витрати.

Згідно з приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи відмову у позові, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 86, 98, 108, 109, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Приватного підприємства "Науково-технічна фірма "Білекс" до Івано-Франківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування: п. 2 Рішення Івано-Франківської міської ради № 91-25 від 25.04.2019 р., в частині надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,3000га. для ведення особистого селянського господарства; п. 5 Рішення Івано-Франківської міської ради № 197-41 від 19.06.2020р. в частині затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою та переданий у власність земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,3000га., кадастровий номер :20:006:0237, для ведення особистого селянського господарства - відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.07.2021.

Суддя Л.М. Неверовська