ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3712/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу

до Димерського комбінату комунальних підприємств

прo стягнення 225 302,45 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Льовін С.В.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу (надалі позивач) до «Димерського комбінату комунальних підприємств» (надалі відповідач) прo стягнення 225 302,45 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі № 911/3712/20 за правилами загального позовного провадження, підгоготовче судове засідання призначено на 11.02.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 10.02.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву № 38 від 09.02.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 25.02.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 22.02.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 22.02.2021 року про перенесення розгляду справи.

До канцелярії Господарського суду Київської області 25.02.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив б/н б/д.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 911/3712/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2021 року.

У судовому засіданні 16.03.2021 року оголошено перерву на 06.04.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 05.04.2021 року представником позивача подано пояснення б/н б/д. У судовому засіданні 06.04.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Розгляд справи відкладався на 11.05.2021 року.

В судовому засіданні 11.05.2021 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 25.05.2021 року.

В судове засідання 25.05.2021 року представник позивача не прибув, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 25.05.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Держаною екологічною інспекцією Столичного округу подано позов про стягнення 225 302,45 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення відповідачем природоохоронного законодавства.

Відповідно до статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду і контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, ґ) пред`явлення претензії про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; е) відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Позивач в позові зазначає, що у період часу з 05.06.2019 року по 10.06.2019 року за адресою: Київська область, Вшигородський район, смт. Димер, вул. Я. Мудрого, 18 Державною екологічною інспекцією Столичного округу проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання Димерським комбінатом комунальних підприємств (відповідачем) вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та складено Акт від 10.06.2019 року.

Перевіркою виявлено факт використання земельної ділянки з кадастровим номером :11:169:0002 плоею 7,1350 га не за цільовим призначенням, що є порушенням статей 59, 91, 96 та 211 Земельного кодексу України. Зокрема, цільове призначення вказаної земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури, однак земельна ділянка використовується відповідачем під сміттєзвалище.

Крім того, позивачем видано припис від 10.06.2019 року щодо усунення порушень природоохоронного законодавства, який відповідачем не виконаний.

Розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням виконано відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою Міністерства юстиції України від 25.07.2007 року № 963.

Розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням визначено в сумі 225 302,45 грн.

Претензією від 08.08.2019 року № 86/2019 позивачем запропоновано відповідачеві добровільно відшкодувати шкоду, заподіяну державі в розмірі 225 302,45 грн., яка залишена відповідачем без задоволення.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставим, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано пез її вини.

В обґрунтування позовних вимог позивач наводить факти, які на його думку, свідчать про наявність складу правопорушення, яке має наслідком відшкодування шкоди на підставі норми ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає, що неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права. Причинний зв`язок між протиправного поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Шкоду/збитки завдано саме у зв`язку з недотриманням вимог закону (природоохоронного законодавства) і відповідно в силу прямої вказівки закону настає відповідальність у вигляді шкоди.

Частина 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію вини завдавана шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважалися винною, якщо не доведе відсутність своєї вини.

Позивач зазначає, що згідно з ч.1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до положень ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Стаття 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України та ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Керуючись ст.ст. 3, 20, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Державна екологічна інспекція Столичного округу просить в позові стягнути з відповідача збитки в розмірі 225 302,45 грн. у зв`язку з використання земельної ділянки, призначено для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури, під сміттєзвалище.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що спірна земельна ділянка площею 7,135 га використовується Димерським комбінатом комунальних підприємств на підставі рішення виконкому Димерської селищної ради від 29.09.1999 року №135, про що укладено договір на право тимчасового користування землею (зареєстровано в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 23.12.1999 року №33).

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, Димерський ККП є правокористувачем земельної ділянки площею 7,135 га, кадастровий номер :11:169:0002, згідно з розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 19.12.2013 року за №634. Цільове призначення земельної ділянки, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури.

Відповідач пояснив, що класифікація видів цільового призначення земель затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548 (із змінами). На час формування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер витягу 15716007) такої категорії земель, як розміщення полігону для складування твердих побутових відходів (або інше подібне призначення) вищеназваним наказом не передбачено. І по сьогоднішній день земельні ділянки, що виділяються для подібних цілей, класифікуються під кодом 11.04. «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води)».

З огляду на викладене, відповідач зазначає, що земельна ділянка виділялась (визначалось її цільове призначення) і використовується саме для розміщення полігону твердих побутових відходів, про що є відповідні розпорячі документи органів місцевого самоврядування та виконавчої влади. Відповідна класифікація виду цільового призначення була визначена серед найбільш наближених категорій, оскільки спеціального коду класифікації для розміщення полігону для складування твердих побутових відходів не існує.

Також відповідач пояснив, що підприємство щокварталу сплачує на користь держави екологічний податок від власної господарської діяльності. За період 2017 - II квартал 2019 р.р. сплачено 182563,34 грн. у тому числі 2017-й - 63798,44 грн., 2018-й - 78677,10 грн., І-ІІ квартали 2019 р.р. - 40087,80 грн., та не має заборгованості серед решти зобов`язань перед державою.

В той же час, відповідач також наголошує на необґрунтованості тверджень позивача про понесення державою збитків від діяльності відповідача та неправильному розрахунку збитків. Зокрема, відповідач зауважує, що представниками органу державного нагляду (контролю) вихідні дані, а саме середньорічний додатковий дохід, отриманий внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, визначено згідно з додатком 8 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (затверджена постановою КМУ 25.07.2007 року за №963), як для забудови житловими будинками, гуртожитками, комерційними та торгівельними об`єктами, спортивними спорудами, кемпінгами, турбазами, пансіонатами, будинками для відпочинку, садовими та дачними будинками з господарськими будівлями і дворами, що явно суперечить фактичним обставинам.

У відповіді на відзив позивач заперечував наведені відповідачем у відзиві аргументи та обставини, зазначив, що у відповідності до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та на підставі наказу Інспекції від 24.05.2019 року № 907-П, направлення Інспекції на здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) від 24.05.2019 року № 3/1/916 позивач здійснював у період з 05.06.2019 року по 10.06.2019 року плановий нагляд державного нагляду (контролю) стосовно Димерського комбінату комунальних підприємств. За результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) було складено Акт від 10.06.2019 року, в якому зазначені виявлені порушення природоохоронного законодавства.

Зокрема, перевіркою виявлено, що відповідач використовує земельну ділянку з кадастровим номером :11:169:0002 площею 7,1350 га, що має цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури під сміттєзвалище не маючи дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, що передбачений п. с) ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи». Крім того, відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 33 Закону України «Про відходи» не має спеціального паспорту на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів. Відповідач не виконує обов`язки суб`єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами, які передбачені пунктами в), г), є), ж), з), м) частини першої статті 17 Закону України «Про відходи». Також відповідачем не подається статистична звітність про відходи, що передбачена абз. 4 п. 5 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 N 2034.

Позивач стверджує, що відповідачем в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України не отримано необхідні дозвільні документи у сфері поводження з відходами, тому останній не має права використовувати земельну ділянку з кадастровим номером :11:169:0002 площею 7,1350 га для розміщення на ній місця видалення твердих побутових відходів, що фактично здійснюється відповідачем. Отже відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням, що є порушенням статей 59, 91, 96 та 211 Земельного кодексу України.

Позивач зазначає, що згідно зі ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Відповідно до п.7 Методики розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами.

Також, позивач у відповіді на відзив навів формулу, за якою ним розраховано збитки, однак без пояснень щодо кожного з використаних вихідних даних.

Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що підстави позовних вимог ґрунтуються на встановленому позивачем в ході перевірки факті використання земельної ділянки площею 7,135 га з кадастровим номером :11:169:0002 не за цільовим призначенням, чим, як стверджує позивач, порушено вимоги ст. ст. 59, 91, 96, 211 Земельного кодексу України. Цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури. Фактично земельна ділянка використовується під сміттєзвалище.

Відповідач зауважує, що викладені позивачем у відповіді на відзив обставини стосуються інших порушень, а саме самовільного використання земельної ділянки під існуючим місцем видалення відходів, не маючи дозвільних документів на її використання, про які в позові не завлено. У зв`язку з чим, відповідач зауважує, що позивач у відповіді на відзив наводить обставини, які стосуються інших підстав позову, ніж наведено в позовній заяві.

Зокрема, підставою позову, як вбачається із змісту позовної заяви Державної екологічної інспекції Столичного округу ДЕІ України, є факт невідповідності цільового призначення земельної ділянки фактичному її використанню. Тобто земельна ділянка площею 7,135 га. кадастровий номер :11:169:0002, цільове призначення якої згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 11.04 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури» фактично використовується під сміттєзвалище, за що і нараховано збитки на підставі саме Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (затверджена постановою КМУ 25.07.2007 року за №963).

Щодо зауважень до змісту наданого відповідачем паспорту місця видалення відходів відповідач пояснив, що документ місця видалення відходів видавався відповідачу уповноваженим органом і на час видачі (2000-й рік) був і залишається актуальним.

Що стосується розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 19.12.2013 року №634, згідно якого земельна ділянка площею 7,135 га з кадастровим номером :11:169:0002 надана Димерському комбінату комунальних підприємств у постійне користування, в пункті 2 розпорядження чітко вказано з якою метою відведена земельна ділянка, зокрема «під існуючим місцем видалення відходів». Назва цільового призначення визначена самою державою в особі Вишгородської районної державної адміністрації, тобто органу, який представляє інтереси держави на місцях відповідно до норм Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Розпорядження є чинним по сьогоднішній день і позивачем не оспорюється.

Щодо посилань позивача на відсутність дозвільних документів, відповідач наголошує, що відповідні обставини є самостійним порушенням, виходять за межі позову, і не підлягають дослідженню в ході розгляду даної справи, оскільки не стосуються обґрунтувань саме факту використання вземельної ділянки з порушенням цільового призначення.

В ході розгляду спору судом досліджено та встановлено наступне.

Класифікація видів цільового призначення земель затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, якою визначено коди та цільове призначення земель, що застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Як вбачається з наведених у Класифікації кодів та видів цільового призначення земель, для розміщення полігону твердих побутових відходів (і взагалі для розміщення аналогічних об`єктів для складування різного виду відходів) не передбаченого окремого спеціального коду класифікації цільового призначення.

Земельна ділянки відповідача обліковується за найбільш наближеним до її фактичного цільового призначення кодом класифікації в категорії «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Землі промисловості (землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд)» за кодом 11.04 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води).

В той же час, твердження позивача про порушення відповідачем цільового використання земельної ділянки, ґрунтуються на неповному та формальному скористанні неузгодженістю законодавства, позивач не наводить коду класифікатора, яким визначається правильне цільове призначення земельної ділянки для розміщення комунальним підприємством полігону твердих побутових відходів. Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку збитків, він взагалі з незрозумілих причин визначає середньорічний додатковий дохід, отриманий внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, в сумі 23699 грн. за га, що стосується використання земельної ділянки як для забудови житловими будинками, гуртожитками, комерційними та торгівельними об`єктами, спортивними спорудами, кемпінгами, турбазами, пансіонатами, будинками для відпочинку, садовими та дачними будинками з господарськими будівлями і дворами, що явно суперечить фактичним обставинам.

Жодних фактичних обставин та обґрунтувань щодо правильної класифікації земельної ділянки під розміщення полігону побутових відходів позивач не наводить та не обґрунтовує застосування використаних ним в розрахунку вихідних.

В той же час, як вбачається з наявних у справі доказів, відповідачем надано Паспорт місця видалення відходів (МВВ) реєстраційний номер 4-3-5 від 27.11.2000 року, який затверджено Головою місцевої державної адміністрації, погоджено Начальником держуправління екологічної безпеки, Головним Державним санітарним лікарем, Керівником органу Мінпраці, Керівником організації у сфері управління Держводгоспу у Київській області, Керівником організації у сфері управління Держкомгеології в області. Відповідний паспорт видано у відповідності до вимог діючого у відповідний період законодавства, Паспорт містить опис та характеристики об`єкту.

Також, відповідачем надано копію Договору, укладеного на підставі рішення виконкому від 29.09.1999 року № 135 про надання відповідачу в тимчасове довгострокове користування земельної ділянки площею 7,135 га (на 49 років) для розміщення сміттєзвалища. Наведене свідчить про відведення органом місцевого самоврядування (уповноваженим розпоряджатись землями) відповідачу спірної земельної ділянки для відповідних цілей розміщення сміттєзвалища.

Згідно з п. 7 Перехідних положень Земльного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

В подальшому, Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 19.12.2013 року № 634 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Димерському комбінату комунальних підприємств для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (під існуючим місцем видалення відходів) на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Передано в постійне користування Димерському комбінату комунальних підприємств для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (під існуючим місцем видалення відходів) на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) земельну ділянку площею 7,1350 га, кадастровий номер :11:169:0002.

Щодо тверджень позивача про підписання відповідачем Акту перевірки без зауважень, судом встановлено, що Акт містить застереження про надання пояснень і зауважень окремо. Крім того, з наданих відповідачем доказів вбачається надання відповіді на претензію, в якій відповідачем викладено незгоду з висновками перевіряючих і застосованою відповідальністю.

Також, суд критично оцінює пояснення позивача з приводу Розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 19.12.2013 року № 634, оскільки зі змісту Розпорядження чітко вбачається мета, з якою земельна ділянка надавалась відповідачу - для розміщення об`єктів технічної інфраструктури (під існуючим місцем видалення відходів).

Про правомірність визначення коду класифікації цільового призначення земельної ділянки, призначеної для розміщення полігону відходів також свідчить і той факт, що саме 11 розділ Класифікатора передбачає інші види промислового використання.

Таким чином, за наслідками розгляду спору наведені в позові порушення, які були підставою для нарахування відповідачу збитків за порушення цільового призначення земельної ділянки не доведені і відповідачем спростовані. За наслідками розгляду спору не підтвердився ні факт порушення у вигляді використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (оскільки відповідачем вжито всіх можливих заходів для приведення у відповідність цільового призначення та фактичного використання спірної земельної ділянки), також не підтвердився і факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки під сміттєзвалище, оскільки земельна ділянка надавалась відповідачу у користування саме для облаштування місця видалення відходів.

Крім того, враховуючи, що відповідач використовує земельну ділянку у відповідності до мети, з якою вона надавалась, наведене виключає підстави вважати про завдання відповідачем збитків внаслідок нецільового використання земельної ділянки.

Щодо наведених позивачем у відповіді на відзив тверджень про відсутність інших дозвільних документів, відповідні обставини не підлягають дослідженню в межах даного спору, оскільки підставою для нарахування заявлених у позові збитків було саме порушення у вигляді використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що в ході розгляду спору не підтвердилось і відповідачем спростовано.

Відсутність факту неправомірності дій відповідача та наміру порушити вимоги законодавства, виключає наявність складу правопорушення та свідчить про відсутність підстав для нарахування і стягнення збитків.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За наслідками розгляду спору судом встановлено необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, відповідачем надано більш вірогідні докази в спростування позовних вимог. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Державної екологічної інспекції Столичного округу до Димерського комбінату комунальних підприємств прo стягнення 225 302,45 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 02.07.2021 року