ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. Справа№ 910/18707/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Станіка С.Р.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021

у справі №910/18707/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 18 076,97 грн

В С Т А Н О В И В :

27.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 18 076,97 грн заборгованості, в тому числі: 9276,97 грн суми страхового відшкодування, 8800 грн витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, 2800 грн витрати за проведення незалежної експертної оцінки КТЗ (авто товарознавче дослідження) та 3000 грн - витрати за проведення незалежної оцінки вартості утилізації залишків транспортного засобу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не виконав зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автомобіля ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Renault, державний номер НОМЕР_2 , цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8354755.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідачем правомірно виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 30 509 грн 89 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: 54 757 грн 89 коп. - 22 248 грн 00 коп. - 2000 грн 00 коп. (франшиза), а заявлені до стягнення витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди відповідачем відшкодовано згідно з платіжним дорученням від 22.09.2020 № 2 на суму 8 800 грн 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» 29.03.2021 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/18707/20 та ухвалити нове рішення, яким стягнути кошти у розмірі 23876,97 грн, з яких: 9276,97 грн - сума страхового відшкодування, 8800,00 грн - витрати на евакуацію транспортного засобу після ДТП, 2800 грн - витрати за проведення незалежної експертної оцінки КТЗ (автотоварознавче дослідження) та 3000 грн - витрати за проведення незалежної оцінки вартості утилізації залишків транспортного засобу. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Апелянт вважає оскаржуване рішення прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи наступне:

- судом в порушення вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України не здійснено повне, об`єктивне дослідження наданих сторонами доказів, що підтверджують розмір страхового відшкодування;

- судом не наведено мотивів відхилення наданого позивачем звіту №7915 та не наведено підстав врахування звіту №16-R/64/9 від 26.12.2019, наданого відповідачем та надання йому переваги при прийнятті оскаржуваного рішення;

- судом помилково зазначено, що відповідачем відшкодовано витрати на евакуацію транспортного засобу після ДТП, оскільки в матеріалах справи містяться платіжні доручення на суми 30 509,89 грн та 8 800,00 грн із зазначенням «страхове відшкодування», жодного платіжного доручення із зазначенням «витрати на евакуацію транспортного засобу» в матеріалах справи не міститься.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/18707/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 поновлено Державному підприємству «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/18707/20 та відкрито апеляційне провадження у справі №910/18707/20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга розглядатиметься в порядку письмового провадження, без виклику учасників справи.

05.05.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, а судове рішення вважає таким, що ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін

Відповідач наголошує, що ним відповідно до п. 30.1 ст. 30, п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено страхове відшкодування, а також витрати на евакуацію ТЗ.

11.05.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» надійшли заперечення на відзив, у яких позивач зазначає, що відповідачем безпідставно взято у розрахунок вартість автомобіля після ДТП, а не вартість утилізації.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин, який продовжено, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до постанови Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.07.2020 у справі № 481/757/20 встановлено, що 17.12.2019 о 12:30 в с. Кам`янки Підволеченського району Тернопільської області, водій ОСОБА_1 , рухаючись на вантажному автомобілі Renault, державний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , що належить Державному підприємству «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27.11.2007 серії НОМЕР_3 ), під керуванням ОСОБА_2 , через те, що недотримався безпечної дистанції, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 17.12.2019, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Renault, державний номер НОМЕР_2 , застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8354755 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., франшизи - 2000 грн.

За змістом частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами пункту 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З вказаного вбачається, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки засобу Renault, державний номер НОМЕР_2 , застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8354755, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Renault, державний номер НОМЕР_2 , власнику автотранспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , покладається на відповідача.

Положеннями статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до абз. 2 п.12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування від 20.12.2019 та повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 12).

Позивачем до позовної заяви долучено Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 7915, складеного 24.02.2020 суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 (а.с.24-54), відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , складає 62 261 грн 86 коп. Крім того, у висновку зазначено, що відновлювальний ремонт не доцільний з економічної точки зору.

Також позивачем надано Звіт про незалежну оцінку вартості утилізації залишків транспортного засобу (лому) вантажного малотоннажного фургону-в TF55YO, державний номер НОМЕР_1 (а.с.55-123), згідно з яким вартість утилізації об`єкта оцінки склала 13 675 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 9626_А від 09.01.2020 вартість ремонту транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , складає 103 988 грн 21 коп. з ПДВ (а.с.209-214).

Відповідачем разом з відзивом надано Звіт від 26.12.2019 № 16-R/64/9, складений фізичною особою-підприємцем Стрілець В.Г., відповідно до якого ринкова вартість транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , складає 54 757 грн 89 коп., ринкова вартість пошкодженого об`єкта оцінки станом на 26.12.2019 - 22 248 грн 00 коп.

Позивач звернувся до відповідача із заявами від 07.02.2020 № 03-18/26 (а.с.15) та від 09.09.2020 № 03-18/182 (а.с.16) про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у сумі 8 800 грн 00 коп., а також листом від 05.08.2020 № 03-18/150 із заявою про страхове відшкодування та відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (а.с.18-19).

З доданих позивачем платіжних доручень від 21.08.2020 № 1 на суму 30 509 грн 89 коп. та від 22.09.2020 № 2 на суму 8 800 грн 00 коп. (а.с.23) вбачається, що відповідачем виплачено страхове відшкодування згідно страхових актів від 21.08.2020 № ОЦ/025/000/19/0510 та від 22.09.2020 № ОЦ/025/000/20/0244.

З огляду на наведене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування суд першої інстанції визнав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем правомірно виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 30 509 грн 89 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: 54 757 грн 89 коп. - 22 248 грн 00 коп. - 2000 грн 00 коп. (франшиза).

До того ж, платіжним дорученням від 22.09.2020 № 2 на суму 8 800 грн 00 коп. відповідачем відшкодовано витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Проти вказаних висновків суду позивач заперечує, посилаючись на те, що судом не здійснено повне, об`єктивне дослідження наданих сторонами доказів, що підтверджують розмір страхового відшкодування, зокрема скаржник наголошує, що судом не наведено мотивів відхилення наданого позивачем звіту №7915 та не наведено підстав врахування судом звіту №16-R/64/9 від 26.12.2019, наданого відповідачем та надання йому переваги при прийнятті оскаржуваного рішення

Перевіривши вказані доводи позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, листом від 05.08.2020 № 03-18/150 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування та відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (а.с.18-19), серед додатків до якої вказано постанову суду від 02.07.2020 в адміністративній справі №481/757/20 та звіт про визначення вартості матеріального збитку № 7915 від 12.02.2020.

У звіті про визначення вартості матеріального збитку № 7915, складеного 24.02.2020 суб`єктом підприємницької діяльності Горобець Ю.М. (а.с.24-54), вказано, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу ЗАЗ TF55YO, державний номер НОМЕР_1 , складає 62 261 грн 86 коп. Крім того, у висновку зазначено, що відновлювальний ремонт не доцільний з економічної точки зору.

Також відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості утилізації залишків транспортного засобу (лому) вантажного малотоннажного фургону-в TF55YO, державний номер НОМЕР_1 (а.с.55-123), наданого позивачем, вартість утилізації об`єкта оцінки склала 13 675 грн 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Відповідач у свою чергу сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 30 509 грн 89 коп з огляду на обраховану різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: 54 757 грн 89 коп. - 22 248 грн 00 коп. - 2000 грн 00 коп. (франшиза) з урахуванням Звіту від 26.12.2019 № 16-R/64/9, складеного фізичною особою-підприємцем Стрілець В.Г.

Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, що відповідачем не у повному обсязі виплачено на його користь страхове відшкодування.

При цьому, сторони не заперечують того факту, що транспортний засіб є фактично знищеним.

Відповідно до п.30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ремонт якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з цим, судом враховано, що відповідачем обраховано суму страхового відшкодування з урахуванням Звіту від 26.12.2019 № 16-R/64/9.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що Звіт про визначення вартості матеріального збитку № 7915 не містить вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а позивачем при зверненні з даним позовом не враховано приписи статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачем правомірно та з урахуванням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 30 509 грн 89 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди: 54 757 грн 89 коп. - 22 248 грн 00 коп. - 2000 грн 00 коп. (франшиза).

Доводи скаржника про надання судом переваги тим чи іншим доказам у справі є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення враховано та оцінено надані сторонами у їх сукупності, а тому відхиляються колегією суддів.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що у разі незгоди позивача з розміром розрахованої та сплаченої відповідачем сумою страхового відшкодування позивач не був позбавлений можливості скористатись своїм процесуальним правом в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України ініціювати проведення судової експертизи чи надати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, чого здійснено не було.

Доводи апелянта щодо помилкового зазначення судом того, що відповідачем відшкодовано витрати на евакуацію транспортного засобу після ДТП, оскільки в матеріалах справи містяться платіжні доручення на суми 30 509,89 грн та 8 800,00 грн із зазначенням «страхове відшкодування», жодного платіжного доручення із зазначенням «витрати на евакуацію транспортного засобу» в матеріалах справи не міститься - колегія суддів сприймає критично, оскільки сам позивач у позовній заяві стверджує, що йому на рахунок надійшли такі кошти в погашення заявленого страхового відшкодування, однак не погодившись з його розміром, він звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми страхового відшкодування у повному за його твердженням обсязі.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у той час як позивачем висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі не спростовано. Доводи скаржника про порушенням судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, скаржником у суді апеляційної інстанції не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/18707/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/18707/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів».

4. Матеріали справи №910/18707/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

С.Р. Станік