ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021м. ДніпроСправа № 904/6385/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі головуючого колегії-судді Татарчука В.О., членів колегії-суддів Ліпинського О.В., Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Тетерятник А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом виконуючого обов`язки керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі

Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (м. Дніпро),

Божедарівської селищної ради (смт Божедарівка, Криничанський район, Дніпропетровська обл.)

до комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (с. Зелена Долина, Криничанський район, Дніпропетровська обл.),

товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» (с. Кудашівка, Криничанський район, Дніпропетровська обл.)

про визнання недійсним договору та зобов`язання звільнити земельні ділянки

Представники:

від прокуратури: Міщук Н.П.

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача-1: Кощеєв В.М.

від відповідача-2: Левковська К.Ю.

СУТЬ СПОРУ:

Виконуючий обов`язки керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Божедарівської селищної ради до комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» про (з урахуванням заяви про зміну предмету позову):

- визнання удаваним договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного між комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Зелена Долина, вул. Садова, 1, ідентифікаційний код 24448811) та товариством з обмеженою відповідальністю «Правда» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Кудашівка, вул. Виконкомівська, 23, ідентифікаційний код 32075323);

- визнання недійсним договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного між комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Зелена Долина, вул. Садова, 1, ідентифікаційний код 24448811) та товариством з обмеженою відповідальністю «Правда» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Кудашівка, вул. Виконкомівська, 23, ідентифікаційний код 32075323);

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Кудашівка, вул. Виконкомівська, 23, ідентифікаційний код 32075323) звільнити земельні ділянки (кадастрові номери :01:001:0009, :01:001:0008, :01:001:0007, :01:001:0006) загальною площею 82,37 га, які воно займає на підставі договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного з комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (52323, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Зелена Долина, вул. Садова, 1, ідентифікаційний код 24448811).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 24.03.2017 між КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та ТОВ «Правда» укладено договір про спільну діяльність;

- відповідно до вказаного договору, фактично передано 4 земельні ділянки (кадастрові номери :01:001:0009, :01:001:0008, :01:001:0007, :01:001:0006) загальною площею 82,37 га, які належить КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» на праві постійного користування згідно з державними актами на право постійного користування серії ЯЯ №047000 від 13.12.2004, серії ЯЯ №046974 від 13.12.2004, як вклад у спільну діяльність, зробивши їх спільним майном, тим самим порушуючи право власності держави та селищної ради на вказані земельні ділянки;

- ТОВ «Правда» на підставі цього договору фактично отримало на платній основі право користування земельними ділянками для вирощування сільськогосподарських культур, а КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» отримував плату за користування цими земельними ділянками;

- правочин, який вчинено сторонами при укладенні договору від 24.03.2017, спрямовано на приховання іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили, а тому спірний договір є удаваним правочином згідно з частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України;

- про удаваність спірного договору свідчить також неможливість, відповідно до статутних завдань та законодавства здійснення КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» спільної діяльності з ТОВ «Правда».

Позивач-1 підтримує вимоги прокурора в повному обсязі.

Позивач-2 не надав письмових пояснень щодо позову.

Відповідач-1 заперечує проти позову, посилаючись на те, що:

- Земельним кодексом України передбачено право землекористувачів самостійно господарювати на землі;

- можливість укладення договору про спільну діяльність є необхідною умовою для виконання комунальним закладом своїх зобов`язань, передбачених чинним законодавством в тому числі і земельним щодо використання землі за цільовим призначенням, підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей землі;

- статутом комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» передбачено право на укладення договорів про спільну діяльність;

- мета спірного договору не суперечить законодавству;

- Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було неправомірно проведено перевірку дотримання земельного законодавства, матеріали містять посилання на старий статут закладу, не враховано додаткову угоду до договору, не витребувано відомості про матеріально-технічну базу відповідача-1;

- правомірність дій керівника комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» при використанні земельних ділянок встановлена постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 по справі № 178/1553/18(2-а/178/5/19).

Відповідач-2 також заперечує проти позову посилаючись на наступне:

- спірний договір був укладений з метою ефективного використання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», для економії бюджетних коштів, що не суперечить статуту закладу та меті його діяльності;

- з положень спірного договору вбачається правовий характер саме договору про спільну діяльність;

- договір про спільну діяльність не є договором оренди землі, оскільки не містить істотних умов такого виду договору;

- Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 30.07.2019 по справі №178/1553/18 встановлена правомірність дій керівника КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» при укладенні договору про спільну діяльність, який не суперечить вимогам щодо користування землями певного виду використання, встановленими ст.ст. 31, 33 - 37 Земельного кодексу України, Статуту комунального закладу і Типовому положенню про психоневрологічний інтернат;

- прокурором не доведені обставини, викладені у позовній заяві, не підтверджені належними доказами і є лише припущення щодо правовідносин, які склались між відповідачами;

- наведене виключає можливість визнання правочину недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 235 Цивільного кодексу України.

30.06.2021 прокурор звернувся із заявою в порядку ч. 11 ст. 80 ГПК України та зазначає, що подана відповідачем-1 копія додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017 викликає сумнів з приводу її достовірності і просить не приймати її до уваги.

Також, 30.06.2021 прокурор звернувся з клопотаннями про:

- повернення до стадії підготовчого провадження;

- долучення до матеріалів справи копії опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 17.08.2020;

- призначення судової технічної експертизи давності додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017.

Вказані заява та клопотання обґрунтовані сумнівом у достовірності додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017, оскільки така угода може бути підробленою і під час вилучення документів у відповідача-2 на підставі ухвали слідчого судді від 17.08.2020 зазначена додаткова угода була відсутня.

Позивачі не забезпечили явку представників в судове засідання.

30.06.2021 позивач-1 звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивачів, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Так, згідно з матеріалами справи, юридичною адресою позивача-2 є: 52323 Дніпропетровська область, Криничанський район, смт Божедарівка, вул. Кооперативна, буд. 33.

Саме на вказану адресу позивача-2 надсилались ухвали суду від 01.12.2020, 18.02.2021, 18.03.2021, 21.04.2021, 12.05.2021, 25.05.2021, 17.06.2021.

В судовому засіданні 30.06.2021 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокурора, позивача-1, відповідачів, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2004 Криничанською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №9046974 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04).

Відповідно до наведеного акту на підставі розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації від 21.09.2004 №704-р-04 земельну ділянку площею 105,50га (кадастрові номери :01:001:0006, :01:001:0007), розташовану на території Кудашівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області надано у постійне користування Криничанському державному психоневрологічному будинку-інтернату для ведення підсобного сільського господарства.

Також, 13.12.2004 Криничанською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №9047000 (зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06).

Відповідно до зазначеного акту на підставі розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації від 21.09.2004 №704-р-04 земельну ділянку площею 3,38га (кадастрові номери :01:001:0008 та :01:001:0009), розташовану на території Покровської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області надано у постійне користування Криничанському державному психоневрологічному будинку-інтернату для ведення підсобного сільського господарства.

У подальшому, обласний комунальний заклад «Криничанський державний психоневрологічний будинок-інтернат» реорганізований в комунальний заклад «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради».

24.03.2017 між КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (сторона 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Правда» (сторона 2) було укладено договір про спільну діяльність.

Згідно з п. 1.1 договору, предметом договору є спільна діяльність сторін без створення юридичної особи з метою забезпечення ефективного використання земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0008, :01:001:0009), що належить стороні 1 на праві постійного користування згідно державного акту на право постійного користування серії ЯЯ № 047000 від 13.12.2004 року, виданого на підставі розпорядження Криничанської районної держаної адміністрації від 21.09.2004 року №704-р-04 та земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0006, кадастровий номер :01:001:0007), що належить стороні 1 на праві постійного користування згідно державного акту на право постійного користування серії ЯЯ №046974 від 13.12.2004 року, виданого на підставі розпорядження Криничанської районної держаної адміністрації від 21.09.2004 року №704-р-04, загальною площею 82,37 га.

Відповідно до п. 1.2 договору, для здійснення спільної діяльності сторона 2, без поєднання внесків, надає виробниче устаткування, транспортні засоби, високоякісне репродуктивне насіння, якісні добрива, паливно-мастильні матеріали, засоби захисту рослин, власні знання, досвід та інше необхідне для виконання комплексу сільськогосподарських робіт для досягнення зазначених в п. 1.1 договору мети, відповідно до обов`язків, взятих за цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору термін дії цього договору - 5 років.

Відповідно до п. 3.1 договору метою цього договору є:

- впровадження технологічного процесу виробництва сільськогосподарської продукції (соняшнику, пшениці ячменю, кукурудзи, тощо);

- підвищення ефективності ведення сільськогосподарського виробництва, охорони землі, збереження та відновлення родючості землі;

- недопущення простою та нераціонального використання земельних ділянок.

Пунктом 3.2 договору визначено, що сторони діють шляхом об`єднання спільних зусиль у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розподіл результатів спільної діяльності проводиться з урахуванням витрат по їх здійсненню (п. 4.1 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору сторона 1 зобов`язана: надавати можливість здійснювати організацію сільськогосподарського виробництва та усіляко сприяти досягненню спільної мети цього договору; вчасно сплачувати до бюджету земельний податок; погоджувати план виробництва та плановий розмір витрат; надавати можливість вільного доступу до земельної ділянки працівникам і технічним засобам виробництва.

Також, відповідно до пункту 5.3 договору, сторона 2 зобов`язана, зокрема: самостійно забезпечити матеріально-технічне постачання повного циклу виконання сільськогосподарських робіт по обробці земельних ділянок, вирощуванню та збору урожаю; надавати в п`ятиденний термін, після закінчення виконання кожного виду робіт, стороні 1 інформацію в письмовій формі про їх виконання; за місяць до закінчення строку договору припинити будь-які роботи на земельних ділянках, залишивши їх у стані, готовому для виконання посівних робіт.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що вклад сторони 1 визначається у вигляді виділеної для спільної діяльності земельної ділянки, зазначеної в п. 1.1 даного договору.

При цьому, пунктом 7.2 договору визначено, що вклад сторони 2 визначається обов`язками, вказаними в п. 5.3 даного договору.

Спільною власністю сторін являється майно (сільськогосподарська культура), що вирощується за умовами даного договору та сільськогосподарська продукція, набута сторонами в результаті спільної діяльності (п. 8.1 договору).

Користування спільним майном здійснюється сторонами в порядку, визначеному в договорі (п. 8.2 договору).

21.04.2021 відповідачем-2, а 22.04.2021 відповідачем-1 були надані копії додаткової угоди від 10.04.2017 до договору про спільну діяльність, укладеної між комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» (сторона-1) і товариством з обмеженою відповідальністю «Правда» (сторона-2).

Згідно з п.1 додаткової угоди, сторони домовилися викласти п. 1.1 договору в наступній редакції:

« 1.1. Предметом договору є спільна діяльність сторін без створення юридичної особи, з метою досягнення спільної мети при спільній обробці земельної ділянки(нок) (кадастровий номер :01:001:0008, :01:001:0009, :01:001:0006, :01:001:0007), загальною площею 82,37 га, що належить стороні-1 на праві постійного користування згідно державного акту серії ЯЯ №047000 від 13.12.2004 року, виданого на підставі розпорядження Криничанської РДА від 21.09.2004 року №704-р-04, серії ЯЯ №046974 від 13.12.2004 року, виданого на підставі розпорядження Криничанської РДА від 21.09.2004 року №704-р-04».

Відповідно до п. 2 додаткової угоди, сторони домовилися викласти п. 1.2 договору у наступній редакції:

« 1.2. Усвідомлюючи спільну мету договору та обмеженість вкладу у спільну діяльність стороною-1, що продиктована юридичною природою сторони-1 та фінансовим станом комунального закладу, зважаючи на обмеженість участі у технічній обробці землі, сторони, керуючись ст. 1133 ЦК України погодили наступні внески сторін до спільної діяльності:

- внесок сторони-1: оброблення земель власними силами за допомогою використання власних технічних, тваринних та трудових ресурсів. Сторона-1 залучає до спільної діяльності наступні ресурси: трактор ЮМЗ-6 АКЛ - 1 од., культиватор КПИ-4 - 1 од., плуг ПЛН-3.5 - 1 од., коні - 2 голови, власні трудові ресурси з числа осіб підопічних, які виявили бажання до праці та трудотерапія яким рекомендована відповідальним лікарем, а також професійні та інші знання, навички та вміння яких дають можливість допуску до роботи на земельній ділянці;

- внесок сторони-2: виробниче устаткування, транспортні засоби (у тому числі й спеціалізовані), паливно-мастильні матеріали, добрива та насіннєві матеріали, спеціалістів у галузі оброблення земель.

Фактичний об`єм залучених внесків сторін погоджується сторонами, виходячи з реальних потреб.».

Пунктом 3 додаткової угоди сторони домовилися доповнити п. 1.3 договору у наступній редакції:

« 1.3. Сторони домовилися і розуміють, що земельні ділянки вказані у цьому договорі та/або речові права цих стороні-2 не передаються. Сторона-2 не має права самостійно господарювати на вищезазначених земельних ділянках без погодження із стороною-1. Погодження дій та допуску здійснюється сторонами у зручній для сторін формі (письмовій, електронній, усній, тощо).

Сторони погодили спільну участь у веденні справ. Жодна сторона без погодження іншої сторони не має права приймати рішення, що стосуються предмету цього договору.».

Згідно з п. 4 додаткової угоди, сторони домовилися викласти п. 3.1 договору у наступній редакції:

«Метою цього договору є:

- спільний обробіток земель;

- отримання доходу;

- отримання врожаю для спільних потреб;

- впровадження технологічного процесу виробництва с/г продукції;

- охорона земель, збереження та відтворення родючості земель;

- недопущення простою та нераціонального використання земель;

- запобігання забур`яненню, деградації, ерозії земель.».

Відповідно до п. 5 додаткової угоди від 10.04.2017 сторони домовилися викласти п. 4.8 договору у наступній редакції:

« 4.8. Фактичний розподіл отриманого доходу (продукції або продуктів її переробки) здійснюється між сторонами порівну по 50% кожній стороні, оформляється письмово за підписами обох сторін протоколом узгодження із зазначенням розділеного доходу, як натурального, так і в грошовому виразі.».

24.07.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою №924-ДК/817/АП/09/01/-20.

Відповідно до зазначеного акту, земельні ділянки, які надані КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» ДОР» для ведення підсобного сільського господарства на праві постійного користування згідно державних актів на право постійного користування серії ЯЯ №047000 від 13.12.2004, серії ЯЯ №046974 від 13.12.2004 використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у спосіб не передбачений статутними документами закладу та всупереч цільовому призначенню, що не відповідає вимогам ст. 96 Земельного кодексу України.

Предметом доказування по даній справі є наявність підстав для звернення прокурором з позовом, відповідність або невідповідність чинному законодавству договору про спільну діяльність та наявність підстав для зобов`язання відповідача-2 звільнити земельні ділянки.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

З приводу наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі суд враховує наступні обставини.

Відповідно до вимог ст. 1311 Конституції України у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 прокурори та їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 зазначеного рішення встановлено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Недотримання відповідачами вимог законодавства України з приводу використання земель державної власності безумовно порушує інтереси держави, як інституту, який покликаний врегулювати відносини у певній сфері.

Звернення прокурора до суду спрямовано на задоволення суспільної потреби у встановленні законності при вирішенні такого значимого питання як правомірність використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, що здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло і з власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Статтею 151 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 31 зазначеного Положення встановлено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Так, відповідно до вимог п. 1, п.п. 13 п. 4 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру» Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, який здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі щодо дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, а також дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду. Крім того, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

В обґрунтування доводів наявності повноважень на представництво у даній справі, прокурор посилається на порушення інтересів держави, оскільки спірний договір про спільну діяльність укладено з грубим порушенням вимог законодавства, не дотримано встановлений законодавством порядок набуття та реалізації прав на землю та порушені майнові інтереси держави щодо володіння, розпорядження та користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Проте, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області не вживаються належні та ефективні заходи, спрямовані на захист інтересів держави, у судовому порядку шляхом пред`явлення позовної заяви.

Дніпродзержинською місцевою прокуратурою направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпровській області лист (запит) за №04/31-4862 вих.20 від 25.08.2020 щодо порушень вимог чинного законодавства та вжиття заходів реагування за ними.

Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпровській області надано відповідь №10-4-0.61-5903/2-20 від 02.09.2020, згідно з якою жодних заходів реагування на повідомлення про порушення чинного законодавства не вжито.

Також, прокурором було направлено лист №04/31-6199ВИХ-20 від 19.11.2020 на адресу Божедарівської селищної ради щодо надання інформації про вжиті заходи з визнання недійсним договору про спільну діяльність від 24.03.2017 та звільнення земельної ділянки.

Листом №1103/02-12 від 24.11.2020 Божедарівська селищна рада зазначила, що відповідні заходи не вживалися і вживатися не будуть у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судового збору.

Наведені обставини, а також той факт, що уповноваженими органами належним чином не здійснюється захист порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку, свідчать про наявність підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Стосовно вимог прокурора про визнання удаваним, недійсним договору про спільну діяльність та зобов`язання відповідача-2 звільнити земельні ділянки суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови, визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спеціальної діяльності.

Наведене дозволяє стверджувати про те, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.ст. 11, 526 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як було зазначено вище, 24.03.2017 між КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та ТОВ «Правда» укладено договір про спільну діяльність. Предметом договору є спільна діяльність сторін без створення юридичної особи з метою забезпечення ефективного використання земельних ділянок загальною площею 82,37 га, які знаходиться у постійному користуванні відповідача-1 згідно з державними актами на право постійного користування серії ЯЯ № 047000 від 13.12.2004 і серії ЯЯ № 046974 від 13.12.2004. Для здійснення спільної діяльності сторона 2, без поєднання внесків, надає виробниче устаткування, транспортні засоби, високоякісне репродуктивне насіння, якісні добрива, паливно-мастильні матеріали, засоби захисту рослин, власні знання, досвід та інше необхідне для виконання комплексу сільськогосподарських робіт для досягнення зазначених в п. 1.1 договору мети, відповідно до обов`язків, взятих за цим договором.

Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками (ст. 1133 Цивільного кодексу України).

Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном (ст. 1134 Цивільного кодексу України).

Умови договору про спільну діяльність дозволяють стверджувати про те, що комунальний заклад «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» для досягнення спільної мети надає можливість здійснювати організацію сільськогосподарського виробництва, вчасно сплачує до бюджету земельний податок, погоджує план виробництва та плановий розмір витрат (п.п. 1.1, 5.1 договору про спільну діяльність) щодо спірної земельної ділянки, а ТОВ «Правда» здійснює вклад, який визначається обов`язками вказаними в п.п. 1.2, 5.3 зазначеного договору.

На думку суду, прокурором і позивачем-1 не доведена відсутність у відповідача-1 права на використання земельної ділянки для здійснення спільної діяльності відповідно до спірного договору.

Відповідно до абз. 7 «Загальних положень» Статуту комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» у своїй діяльності заклад керується: Конституцією України, Конвенцією про права осіб з інвалідністю, нормативними актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Типовим положенням про психоневрологічний інтернат, наказами Міністерства соціальної політики України і департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації та розпорядженнями Органу управління майном та іншими нормативно правовими актами з питань, що регулюють діяльність інтернатних установ, цим Статутом.

Так, згідно з п.п. 57, 59 Типового положення про психоневрологічний інтернат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №957, в інтернаті для організації трудової реабілітації та забезпечення підопічних предметами, матеріалами та інвентарем, основними продуктами харчування власного виробництва можуть утворюватися підсобні господарства, промислові та переробні міні-виробництва, багатопрофільні лікувально-виробничі (трудові) майстерні, цехи, дільниці з необхідним інвентарем, устаткуванням та обладнанням, технікою, транспортом і знаряддями сільськогосподарського виробництва, що провадять діяльність відповідно до законодавства, положення про які затверджуються засновником. Продукція, вироблена у підсобних господарствах та лікувально-виробничих (трудових) майстернях, використовується для задоволення потреб і поліпшення умов проживання підопічних та розвитку діяльності інтернату.

Відповідно по положень п. 1.3 Статуту КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», в закладі для організації трудової реабілітації, забезпечення підопічних предметами, матеріалами та інвентарем, основними продуктами харчування власного виробництва діє структурний підрозділ - підсобне господарство.

Продукція вироблена у підсобних господарствах та лікувально-виробничих (трудових) майстернях, використовується для задоволення потреб і поліпшення умов проживання підопічних та розвитку діяльності закладу.

З метою ефективного використання земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні закладу, та економії бюджетних коштів керівництвом закладу можуть залучатися юридичні та фізичні особи для спільної діяльності, обробітку та використання земельних ділянок.

Про правомірність укладення в тому числі спірного договору йдеться і в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 по справі № 178/1553/18(2-а/178/5/19).

Зі змісту спірного договору про спільну діяльність від 24.03.2017 вбачається, що предметом договору є не земельна ділянка, внаслідок чого право користування якою перейшло до ТОВ «Правда», а саме результат діяльності на ній, тобто сільськогосподарська продукція вироблена на цій земельній ділянці.

Фактичний розподіл отриманого доходу (продукції, або продуктів її переробки) здійснюється між сторонами порівну по 50% кожній стороні, оформляється письмово за підписами обох сторін протоколом погодження із зазначенням розділеного доходу, як в натуральному так і в грошовому виразі, але у будь-якому разі сторона 1, щорічно гарантовано отримує грошовий еквівалент який не може бути меншим ніж 10% від вартості грошової оцінки земельної ділянки поточного року, зазначеної в п.1.1 даного договору, в поточному році (п.4.8 договору).

Додатковою угодою від 10.04.2017 сторонами викладено в новій редакції пункт 4.8 договору «Фактичний розподіл отриманого доходу (продукції, або продуктів її переробки) здійснюється між сторонами порівну по 50% кожній стороні, оформляється письмово за підписами обох сторін протоколом погодження із зазначенням розділеного доходу, як в натуральному, так і в грошовому виразі.».

Сторона-1 може відмовитись від отримання вказаної в п. 4.4 договору продукції та отримати від сторони-2 її грошовий еквівалент за середніми цінами відповідно до даних головного управління статистики у Дніпропетровській області на поточний місяць. В окремих випадках, за взаємною згодою сторін, за даними Аграрної Товарної Біржі України (п. 4.9 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів передачі спірних земельних ділянок, що є у постійному користуванні КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», у користування ТОВ «Правда», а отже користувачем цих земельних ділянок залишається КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», а їх власником є держава в особі відповідного органу виконавчої влади, або органу місцевого самоврядування.

За наведених обставин, необґрунтованими є доводи прокурора про те, що спірним договором порушується право власності держави на земельну ділянку та здійснюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні нею.

Судом під час розгляду даної справи не встановлено, що спірний правочин вчинено з метою приховати інший правочин, зокрема, договір оренди земельної ділянки.

При укладанні спірного договору відповідачі не повинні були погоджувати його згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 11.04.2012 «Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном». Приписи даної постанови поширюються лише на підприємства державної форми власності, яким не є КЗ «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», оскільки є установою комунальної форми власності, підпорядковується та перебуває в управлінні Дніпропетровської обласної ради.

Щодо твердження прокурора відносно наявності підстав для визнання договору недійсним суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зазначене кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі (невідповідність волі та волевиявлення).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, позивач при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

В укладеному договорі сторонами узгоджені такі істотні умови як мета спільної діяльності.

Відповідно до п. 3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди від 10.04.2017 до договору) метою цього договору є: спільний обробок земель, отримання доходу, отримання врожаю для спільних потреб, впровадження технологічного процесу виробництва с/г продукції, охорона земель, збереження та відтворення родючості земель, недопущення простою та нераціонального використання земель, запобігання забрудненню, деградації, ерозії земель.

Спірний договір містить всі істотні умови договору про сумісну діяльність і виконувався сторонами саме, як договір про сумісну діяльність.

Таким чином, вимоги прокурора про визнання удаваним, недійсним оспорюваного договору є необґрунтованими та недоведеними, а отже не можуть бути задоволеними.

Відмова у задоволенні вимоги про визнання удаваним, недійсним договору виключає можливість задоволення позовних вимог про звільнення земельної ділянки.

Крім того, підставою для відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання ТОВ «Правда» звільнити земельні ділянки є також наступне.

В ході вирішення спору прокурором та позивачами не доведено фактів передачі відповідачем-1 відповідачу-2 земельних ділянок. В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі земельних ділянок підписаний відповідачами, інші докази, що свідчать про перебування відповідача-2, його майна на спірних земельних ділянках.

З приводу посилань представника прокурора під час судових дебатів на постанову Верховного Суду від 23.06.2021 по справі №905/2096/19 суд зазначає наступне.

Наведеною постановою Верховного Суду не був вирішений спір по суті, а справу направлено на новий розгляд з вказівкою на необхідність встановлення дійсної правової природи оспорюваних договорів (послуги, оренди чи інше) і відповідних обставин.

Суд враховує і відмінності щодо застосованих норм права і суб`єктного складу учасників справ №905/2096/19 і №904/6385/20.

Зокрема, відповідачем-1 у справі №905/2096/19 є державний навчальний заклад «Бахмутський професійний аграрний ліцей», а Верховним Судом були застосовані в тому числі положення Закону України «Про освіту» щодо заборони використання майна державних і комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

В той же час, у справі №904/6385/20 не приймає участь заклад освіти, а спірні земельні ділянки не є майном закладу освіти на яке розповсюджуються відповідні обмеження.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо заяви та клопотань прокурора суд зазначає наступне.

Прокурор 30.06.2021 звернувся із заявою в якій просить вважати, що подана до справи копія додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017 викликає сумнів з приводу її достовірності в порядку ч. 11 ст. 80 ГПК України.

Також, 30.06.2021 прокурор звернувся із клопотаннями про повернення до стадії підготовчого провадження, повторного проведення підготовчого засідання, долучення доказів (копії опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 17.08.2020), призначення судової експертизи у порядку ст. 99 ГПК України.

Вказані клопотання та заява обґрунтовані неналежністю засвідчення копії додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017. Також, під час вилучення документів у відповідача-2 на підставі ухвали слідчого судді від 17.08.2020 спірна додаткова угода не була надана.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви прокурора про необхідність вважати копію додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017 сумнівною з приводу її достовірності в порядку ч. 11 ст. 80 ГПК України, клопотань про повернення до стадії підготовчого провадження та призначення судової експертизи у порядку ст. 99 ГПК України з урахуванням наступного.

Вимоги прокурора ґрунтуються на удаваності спірного договору і на тому, що зазначений договір фактично є договором оренди і відповідач-1 не мав права передавати земельні ділянки в оренду.

Предметом спору по справі є дійсність договору про спільну діяльність від 24.03.2017, його відповідність чинному законодавству. І питання відповідності чи не відповідності чинному законодавству спірного договору вирішується саме з урахуванням часу укладення такого договору. В даному випадку подальше укладення додаткової угоди не може впливати на дійсність чи недійсність, законність або незаконність такого договору.

Копія додаткової угоди до договору про спільну діяльність від 10.04.2017 була надана відповідачами під час підготовчого провадження 21.04.2021 і 22.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.05.2021.

Прокурор звернувся із зазначеними заявою та клопотаннями лише 30.06.2021 під час розгляду справи по суті, а отже з пропуском строків встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Наведене є підставою для відмови в задоволенні зазначених заяви і клопотань прокурора.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача-1 про відкладення розгляду справи.

Обґрунтовуючи вказане клопотання позивач-1 посилається на неможливість явки представника.

На думку суду, викладені позивачем-1 обставини не є поважними причинами для відкладення розгляду справи. За клопотаннями позивача-1 розгляд справи вже неодноразово відкладався і справа розглядається значний проміжок часу.

Необхідно зазначити, що матеріалів справи цілком достатньо для розгляду справи по суті, а відкладення розгляду справи може порушити право учасників справи на розумний строк вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові виконуючого обов`язки керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Божедарівської селищної ради до комунального закладу «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради», товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» про:

- визнання удаваним договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного між комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та товариством з обмеженою відповідальністю «Правда»;

- визнання недійсним договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного між комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та товариством з обмеженою відповідальністю «Правда»;

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Правда» звільнити земельні ділянки (кадастрові номери :01:001:0009, :01:001:0008, :01:001:0007, :01:001:0006) загальною площею 82,37 га, які воно займає на підставі договору про спільну діяльність від 24.03.2017, укладеного з комунальним закладом «Криничанський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради».

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.07.2021.

Головуючий колегії-суддя В.О. Татарчук

Суддя О.В. Ліпинський

Суддя Н.Г. Назаренко