РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2021Справа № 910/5312/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАММЛЕР Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІЄСТА ГРУП СЕРВІС»

про стягнення заборгованості в сумі 94 355,76 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАММЛЕР УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЄСТА ГРУП СЕРВІС" про стягнення заборгованості в сумі 94 355, 76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №40- надання транспортно-експедиційних послуг, перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 28.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5312/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

24.05.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долусення доказів по справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином ухвалою суду від 27.04.2021.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 27.04.2021 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАММЛЕР Україна» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВІШЕЛ» (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІЄСТА ГРУП СЕРВІС» (замовник, відповідач) укладений договір надання транспортно-експедиційних послуг, послуг перевезення вантажів у міжнародному сполученні №40- (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, організації перевезень у міжнародному сполученні, інші, узгоджені сторонами транспортні, експедиційні, допоміжні послуги.

Послуги надаються на підставі заявки Замовника. Маршрут, найменування вантажу, його кількість, спосіб перевезення, вимоги до транспортного засобу та інші умови виконання послуг узгоджуються в заявці, наданій замовником виконавцю у письмовій формі або у спрощеній формі (шляхом подання через електронну пошту, факсом (п. 1.4. Договору).

Вартість послуг і умови їх оплати узгоджуються сторонами в заявці. Оплата наданих послуг здійснюється на підставі виставленого виконавцем рахунку (п. 3.2. Договору).

За умовами Заявки від 29.10.2020 вартість транспортно-експедиційних послуг складає 45 000,00 грн. Строк оплати: 7-10 днів на підставі оригіналів.

За умовами Заявки від 04.11.2020 вартість транспортно-експедиційних послуг складає 45 000,00 грн. Строк оплати: 7-10 днів на підставі оригіналів.

У відповідності до Акту № 40-2011-0015 від 03.11.2020 та Акту № 40-2011-0077 від 10.11.2020 виконавцем були виконані транспортно-експедиційні послуги по маршруту: Клайпеда - Вінниця та Клайпеда - Київ, на суму 90 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до Заявок до договору №40- та згідно з Актами № 40-2011-0015 від 03.11.2020 та № 40-2011-0077 від 10.11.2020, позивачем були надані відповідачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 90 000,00 грн, що підтверджується CMR № 000064 та CMR № 000042, з відміткою уповноваженого представника вантажоодержувача про прийняття вантажу.

03.12.2020 позивач направив відповідачу документи на виконання договору про надання послуг, рахунки та акти наданих послуг на суму 90 000,00 грн. На підтвердження направлення актів, рахунків та міжнародних накладних позивач надав до матеріалів справи копію експрес-накладної Нової пошти № 2082.

Відповідач отримав документи та акт наданих послуг на суму 90 000,00 грн - 04.12.2020, що підтверджується написом на копії експрес-накладної та довідкою про відстеження кореспонденції.

Проте, відповідач відповіді акти наданих послуг на суму 90 000,00 грн. не підписав, заборгованість перед позивачем не сплатив.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 90 000,00 грн за надані послуги по виконанню укладеного між сторонами договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Як підтверджено матеріалами справи між сторонами узгоджено Заявки за 29.10.2020 та за 04.11.2020 щодо надання транспортно-експедиційних послуг до договору №40- від 28.10.2020, відповідно до умов якої позивач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення по маршруту Клайпеда - Вінниця, Клайпеда - Київ.

Надання позивачем послуг відповідачу на виконання умов договору №40- від 28.10.2020 та заявок від 29.102.2020, від 04.11.2020 на суму 90 000,00 грн підтверджується Актами № 40-2011-0015 від 03.11.2020, CMR № 000064 та CMR № 000042.

Згідно з укладеними заявками, відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити за надані позивачем послуги протягом 7-10 днів на підставі оригіналів.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 90 000,00 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 90 000,00 грн.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 893,70 грн. пені, 1 989,00 грн. інфляційних втрат, 473,06 грн. 3% річних..

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 4.9. договору сторони погодили, що за порушення термінів оплати замовник сплачує пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за весь термін затримки оплати від суми недоплачених коштів.

Пеня нараховується від суми заборгованості за кожний розпочатий день (добу) прострочення, нараховується протягом всього строку (періоду) прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту його повного та належного виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних та 3% річних наданого позивачем за період з 14.12.2021 по 15.02.2021, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 1 893,70 грн пені, 1 989,00 грн. інфляційних та 473,06 грн 3% річних в повному обсязі.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАММЛЕР Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІЄСТА ГРУП СЕРВІС» про стягнення заборгованості в сумі 94 355,76 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЄСТА ГРУП СЕРВІС" (02095, місто Київ, вул. Княжий Затон, будинок 9А, офіс 369, ідентифікаційний код 42022545) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАММЛЕР УКРАЇНА" (04116, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПРОВІАНТСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 35007717) заборгованість у розмірі 90 000,00 грн, пені в розмірі 1 893,70 грн, інфляційних втрат в розмірі 1 989,00 грн. , 3% річних в розмірі 473,06 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.07.2021.

Суддя О.В. Гулевець