ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/66/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», м. Бровари Київської області

про стягнення грошових коштів

У засіданні суду брали участь:

представник позивача: Верхацький І.В. (посвідчення адвоката №6888/10 від 05.09.2018, довіреність №14-335 від 22.12.2020);

представник відповідача: Мазуренко Т.С. (посвідчення адвоката №164-н від 29.06.2005, ордер ВА №1011425 від 15.02.2021)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 24.12.2020 засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») із позовною заявою №39/5-4243-20 від 17.12.2020 (вх. №59/21 від 30.12.2020) до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі відповідач, КП «Броваритепловодоенергія») про стягнення з останнього заборгованості у загальному розмірі 3 124 952,57грн, з яких: основний борг 1 349 943,38грн; пеня 1 364 534,77грн; 3% річних 214 490,72грн; інфляційні втрати 195 983,70грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 46 874,29грн.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 264-265 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 11-16, 509, 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем умов відповідного договору в частині оплати поставленого позивачем природного газу.

1.2. Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з наступник підстав:

КП «Броваритепловодоенергія» сплачено у повному наявну у нього основну заборгованість за договором постачання природного газу;

плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів зараховується виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті відповідачем для проведення розрахунків із позивачем, у зв`язку із чим КП «Броваритепловодоенергія» фактично не користується власними коштами та не має можливості їх іншого розподілу;

задоволення позовних вимог у повному обсязі стане причиною зупинення водопостачання та водовідведення, а також теплопостачання, що призведе до техногенної катастрофи в м. Бровари.

Крім того, позивачем заявлено суду клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат.

1.3. Позивач скористався правом, передбаченим ст. 166 ГПК України та подав відповідь на відзив, в якій в спростування обставин викладених у відзиві зазначив про те, що:

алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання відповідачем договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу на користь позивача у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами;

в момент підписання відповідного договору КП «Броваритепловодоенергія» погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору;

виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках;

збитковість підприємства, відсутність прибутку або відсутність коштів, або те, що компанія фінансується за рахунок державного або місцевого бюджету не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

1.4. Інших заяв по суті справи учасниками справи до суду подано не було.

1.5. 03.06.2021 під час судового засідання представник АТ «НАК «Нафтогаз України» у вступному слові учасників справи підтримав свою позовну заяву та просив суд її задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи.

Представник КП «Броваритепловодоенергія» у вступному слові учасників справи проти позову заперечив та надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

2. Процесуальні дії у справі

2.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021, зазначену позовну заяву передано до розгляду судді Янюк О.С., яка ухвалою від 16.01.2021, зокрема, відкрила провадження у справі, постановила здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначила підготовче засідання на 15.02.2021.

На підставі ст. 183 ГПК України у підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 01.03.2021, про що судом постановлено відповідну протокольну ухвалу від 15.02.2021 (протокол судового засідання від 15.02.2021).

За результатами підготовчого засідання 01.03.2021 судом, з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 29.03.2021, про що постановлено ухвалу від 01.03.2021, яка занесена до протоколу судового засідання від 01.03.2021.

2.2. Водночас, у період з 15.03.2021 по 01.04.2021 суддя Янюк О.С. перебувала на лікарняному, у зв`язку із чим судове засідання призначене на 29.03.2021 не відбулось, а тому, після закриття лікарняного листа та відновлення працездатності судді, ухвалою від 06.04.2021 призначено судове засідання на 24.05.2021.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву до 03.06.2021, про що постановлено протокольну ухвалу від 24.05.2021 (протокол судового засідання від 24.05.2021).

2.3. На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 03.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

3.1. 01.10.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Броваритепловодоенергія» (споживач) укладено договір постачання природного газу №2459/18-КП-17 із відповідними змінами та доповненнями (далі Договір) відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (т. 1 а.с. 21-47).

Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 Договору).

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений АТ «НАК «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.3 Договору).

У п. 3.8 Договору сторони домовились, що приймання-передача газу переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання передачі газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору, зокрема, оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальник кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, постачальний позичальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються пп. 2 п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги пп. 2 п. 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Згідно пп. 6 п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі т порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання (п. 11.1 Договору).

Так, на виконання умов Договору постачальником поставно споживачу природний газ на загальну суму 9 570 046,40грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками: від 31.10.2018 на суму 670 324,97грн; від 30.11.2018 на суму 1 228 966,64грн; від 31.12.2018 на суму 1 716 877,84грн; від 31.01.2019 на суму 2 346 143,06грн; від 28.02.2019 на суму 1 711 153,64грн; від 31.03.2019 на суму 1 420 514,03грн; від 30.04.2019 на суму 476 066,22грн, а покупцем прийнято вказаний природний газ та оплачено його вартість на загальну суму 8 220 103,02грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 1 а.с. 48-54, 88-249; т. 2 а.с. 1-250, т. 3 а.с. 1-251; т. 4 а.с. 1-251; т. 5 а.с. 1-131). Залишок неоплаченого природного газу становить 1 349 943,38грн.

3.2. Водночас, після звернення позивача із відповідним позовом до суду відповідачем у період з 24.12.2020 по 01.02.2021 здійснено оплату поставленого позивачем природного газу на загальну суму 1 349 943,38грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 5 а.с. 92-146). Доказів, які б вказували на протилежне учасниками справи суду надано не було.

4. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість перед позивачем, останній звернувся із даним позовом до суду та нарахував КП «Броваритепловодоенергія» штрафні та фінансові санкції.

5. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

5.1. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

На виконання умов Договору, постачальником було поставлено споживачу природний газ у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 9 570 046,40грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними між сторонами без зауважень та скріпленими їх печатками.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, у п. 5.1 Договору сторони домовились, що КП «Броваритепловодоенергія» здійснює остаточну оплату постановленого останньому АТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний оплачувати поставлений позивачем товар таким чином: за поставлений газ у жовтні 2018 року до 25.11.2018; за поставлений газ у листопаді 2018 року до 25.12.2018; за поставлений газ у грудні 2018 року до 25.01.2019; за поставлений газ у січні 2019 року до 25.02.2019; за поставлений газ у лютому 2019 року до 25.03.2019; за поставлений газ у березні 2019 року до 25.04.2019; за поставлений газ у квітні 2019 року до 25.05.2019.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що відповідач у період з лютого 2020 року по вересень 2020 року частково оплатив вартість поставленого газу на суму 8 220 103,02грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками, що у свою чергу свідчить про порушення КП «Броваритепловодоенергія» строку, погодженого у п. 5.1 Договору. Таким чином, залишок неоплаченого природного газу становив 1 349 943,38грн (9 570 046,40 - 8 220 103,02 = 1 349 943,38).

5.2. Водночас, після звернення позивача до суду із відповідним позовом (24.12.2020, що підтверджується накладною АТ «Укрпошта» від 24.12.2020) відповідачем у період з 24.12.2020 по 01.02.2021 погашено наявну у нього заборгованість за Договором у розмірі 1 349 943,38грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками. Зазначену обставину також підтверджено позивачем під час судового засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У свою чергу, суд зазначає, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Отже, закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, здійснюється, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому, закриття провадження у справі на підставі вищезазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №914/1034/18).

Ураховуючи зазначене та зважаючи на те, що відповідач сплатив наявну у нього заборгованість у розмірі 1 349 943,38грн після 24.12.2020, суд дійшов висновку, що відповідний предмет спору (вимога АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з КП «Броваритепловодоенергія» основного боргу) припинив своє існування в процесі розгляду справи.

Ураховуючи зазначене, суд вважає за необхідне закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5.3. Водночас, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, щодо сплати заборгованості за поставлену природний газ, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 364 534,77грн та 3% річних у розмірі 214 490,72грн за період прострочення з 27.11.2018 по 30.09.2020. З цього приводу суд зазначає наступне.

5.3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у п. 7.2 Договору сторони домовились про те, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом, відповідач несвоєчасно оплачував поставлений позивачем природний газ, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, про наявність підстав у АТ «НАК «Нафтогаз України» вимагати сплати відповідачем пені.

Ураховуючи зазначене та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 1 364 534,77грн (т. 1 а.с. 9-20), суд вважає його правильним та обґрунтованим.

5.3.2. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом.

Так, ураховуючи встановлені у п. 5.1 цього рішення обставини та перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 214 490,72грн, суд вважає його правильним та обґрунтованим.

5.4. Водночас, як зазначалось вище, відповідачем заявлено суду клопотання про зменшення розміру, зокрема, пені та 3 % річних на 99%. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У свою чергу, суд зазначає, що зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №914/1470/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Разом із цим, судом береться до уваги те, що нарахування 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19).

Ураховуючи зазначене те з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Так, в обґрунтування свого клопотання, відповідач зазначає про те, що: відповідачем повністю оплачено основну заборгованість за Договором; відповідач позбавлений можливості уникнути порушення зобов`язань за Договором, оскільки перерахування коштів позивачу здійснюються із рахунків із спеціальним режимом використання, а тому відповідач обмежений у вільному розпорядженні коштами, які надходять на його рахунок від споживачів; КП «Броваритепловодоенергія» перебуває у скрутному фінансовому становищі, оскільки дебіторська заборгованість споживачів за теплопостачання становить близько 53 017,40тис.грн; невідшкодована державою різниця в тарифах станом на 01.11.2020 складає 174 786,10тис.грн.; позивачем систематично здійснюються заходи спрямовані на стягнення із відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у судовому порядку; підприємство відноситься до критичної інфраструктури і змушене нести додаткове навантаження, у томі числі у зв`язку із введенням карантинних заходів; оплата споживачів зменшилась на 30%. На підтвердження викладених у клопотанні обставин надав суду баланс (звіт про фінансовий стан), станом на 31.12.2017, 31.12.2018, 31.12.2019, 30.09.2020, інформацію про невідшкодовану державою різницю в тарифах (т. 5 а.с.241-252).

Разом із цим, відповідач, просив суд взяти до уваги те, що КП «Броваритепловодоенергія» було створено Броварською міською радою Київської області з метою забезпечення надійного та якісного надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення в м.Бровари. Зазначене підтверджується статутом відповідача (за посиланням: http://brovary-rada.gov.ua/documents/33092.html).

Водночас, суд також приймає до уваги встановлені під час розгляду даної справи обставини, а саме погашення відповідачем наявної у нього заборгованості у розмірі 1 349 943,38грн.

При цьому, позивачем не було надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором або погіршення матеріального стану АТ «НАК «Нафтогаз України» саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору.

Суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (аналогічна правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Проаналізувавши викладене та ураховуючи фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем природного газу, ступінь загального виконання зобов`язання, з метою дотримання принципу збалансованості інтересів сторін у даній справі, суд дійшов висновку, що стягнення з КП «Броваритепловодоенергія» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем своїх зобов`язань, а тому виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та 3% річних на 90 %.

За таких обставин, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 136 453,48грн (1 364 534,77 - 90% = 136 453,48) та розмір 3% річних, який також підлягає стягненню з КП «Броваритепловодоенергія» становить 21 449,07грн (214 490,72 90% = 21 449,07).

5.5. Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, щодо сплати заборгованості за поставлений природний газ, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 195 983,70грн за період з прострочення з 01.12.2018 по 31.09.2020. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

При цьому, судом береться до уваги правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Так, ураховуючи встановлені у п. 5.1 цього рішення обставини та перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 195 983,70грн, суд вважає його правильним та обґрунтованим.

5.6. Водночас, як зазначалось вище, відповідач заявив суду клопотання також про зменшення розміру нарахованих позивачем інфляційних втрат.

Проте, ані ЦК України ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено право суду зменшувати відповідні нарахування, які виступають способом захисту майнового права та інтересу, який, у свою чергу, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

6. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17).

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що останній має право подати до суду клопотання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із закриттям провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу у відповідному розмірі.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 46, 73-74, 77-80, 86, 126, 129, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №911/66/21 в частині стягнення основного боргу у розмірі 1 349 943,38грн закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, буд. 3 А, ідентифікаційний код 13711949) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 136 453,48грн (сто тридцять шість тисяч чотириста п`ятдесят три грн 48 коп.) пені, 21 449,07грн (двадцять одна тисяча чотириста сорок дев`ять грн 07 коп.) 3% річних, 195 983,70грн (сто дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три грн 70 коп.) інфляційних втрат, 26 625,14грн (двадцять шість тисяч шістсот двадцять п`ять грн 14 коп.) судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.07.2021.

Станом на 02.07.2021 рішення законної сили не набрало.