Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021Справа № 910/18292/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД"

про визнання договору купівлі-продажу приміщення недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від вдіповідача-1: Журбенко А. О.

вільний слухач: ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" (далі - ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" (далі - ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.07.2001 р., укладеного сторонами.

У якості підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним, позивач зазначив, що майно, яке є предметом договору (житлове приміщення № 55, розташоване у місті Києві по вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л ), на час його укладення перебувало під арештом згідно з ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 05.08.1999 р. у справі № 12/484. Також позивач зазначив, що договір купівлі-продажу від 17.07.2001 р. був вчинений президентом ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_3 із перевищенням повноважень - без надання згоди загальними зборами товариства на його укладення. Посилаючись на вказані обставини, ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.07.2001 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечив, вказав на відсутність будь-яких обтяжень стосовно проданого майна, що було встановлено державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н. Й., яка здійснювала нотаріальне посвідчення договору. Цим же державним нотаріусом були перевірені повноваження представників сторін, які укладали спірний договір купівлі-продажу, у тому числі і президента ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_3, за результатами чого будь-яких обмежень у повноваженнях з боку вказаного представника також встановлено не було.

У судове засідання, призначене на 24.06.2021 р. для розгляду спору по суті, представник позивача не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у минулому судовому засіданні (13.05.2021 р.) свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, вважав, що спірний договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, також подав заяву про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову.

Крім того, під час розгляду спору відповідач заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у справі № 910/9266/14.

Суд, розглянувши вказане клопотання, приймає до уваги те, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/9266/14 за позовом засновника ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" Сенюткіна О. Л. до ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" та ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення від 17.07.2001 р., проте, як встановлено судом, у вказаній справі її учасниками (зокрема, позивачем) були інші особи, спір був направлений на захист корпоративних прав учасника (засновника) ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" - Сенюткіна О. Л., а щодо підстав позову, то встановлено, що окрім заявлених у даній справі підстав, розглядались ще й інші підстави позову. Виходячи з викладеного, суд у задоволенні вказаного клопотання вирішив відмовити.

За таких обставин, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що 17.07.2001 р. між ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", в особі президента товариства ОСОБА_3 (продавець), та ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", в особі директора товариства ОСОБА_4 (покупець), був укладений договір купівлі-продажу жилого приміщення (далі - договір купівлі-продажу, спірний договір), за умовами якого продавець продав, а покупець купив житлове приміщення № 55, що знаходиться в м. Києві по вул. Маршала Тимошенка, буд. № 2-л , загальною площею 137,9 м кв., в тому числі жилою - 96,5 м кв.

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу житлове приміщення, що продається, належить ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" на підставі акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта № 23 від 10.07.1996 р. та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 20.09.1996 р. за № 9643 згідно розпорядження Мінської райдержадміністрації м. Києва № 621 від 08.08.1996 р.

Право власності на відчужуване приміщення виникає у покупця після нотаріального оформлення цього договору (п. 7 договору купівлі-продажу).

Цей договір був посвідчений державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвою Н. Й. 17.07.2001 р. за реєстровим № 5с-1054.

Також судом встановлено, що у 2014 році засновник ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" та ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого приміщення від 17.07.2001 р. (справа № 910/9266/14).

У обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 послався на порушення його корпоративних прав, як засновника ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", та зазначав, що спірний договір був підписаний від імені продавця (ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД") неуповановаженою особою - президентом ОСОБА_3 за відсутності у нього рішення загальних зборів учасників товариства про укладення договору чи про надання президенту відповідних повноважень на його укладення; договір не був скріплений печаткою ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" та не був спрямований на одержання товариством прибутку, що суперечить статуту ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД".

У подальшому по вказаній справі ОСОБА_2 подав заяву про зміну підстав позову, у якій, окрім наведених підстав, додатково зазначив ще одну підставу позову - перебування предмету купівлі-продажу на дату укладення спірного договору під арештом згідно з ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 05.08.1999 р. у справі № 12/484. Вказана заява була прийнята судом до розгляду та рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 р. у справі № 910/9266/14, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 р., а також постановою Верховного Суду від 23.07.2020 р., у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, Господарський суд міста Києва виходив з того, що президент товариства ОСОБА_3 , відповідно до статуту ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", мав необхідний обсяг правоздатності та був наділений правом на укладення спірного договору купівлі-продажу від 17.07.2001 р. без згоди загальних зборів товариства. Однак, з огляду на те, що предмет купівлі-продажу на час укладення договору перебував під арештом, суд дійшов висновку, що договір має бути визнаний недійсним. Водночас, у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції у постанові від 28.01.2020 р. по вказаній справі, позицію якого підтримав Верховний Суд у постанові від 23.07.2020 р., погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав, у зв`язку з чим змінив мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення. Так, суд апеляційної інстанції врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17 з подібними правовідносинами, та дійшов висновку про те, що спірний договір не порушує корпоративних прав позивача ( ОСОБА_2 ), а порушує права та інтереси самого товариства (ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД") у його відносинах з іншою стороною договору - ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД".

Врахувавши вказану правову позицію у справі № 910/9266/14, ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" звернулось до суду з даним позовом, в якому вказує на ті самі підстави для визнання спірного договору недійсним та зазначає про порушення прав товариства цим договором.

Перевіривши наведені позивачем доводи та врахувавши позицію відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на одну з підстав визнання договору недійсним, позивач вказує на підписання його президентом ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_3 із перевищенням повноважень та за відсутності рішення загальних зборів товариства.

Судом вже встановлено, що договір купівлі-продажу був підписаний від імені ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" 17.07.2001 р. президентом товариства ОСОБА_3 , який діяв на підставі Статуту, зареєстрованого Подільською державною адміністрацією міста Києва 26.08.1992 р. № 0089-920-ЛТД Д1, про що зазначено в преамбулі вказаного договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р. (далі - постанова ПВГСУ № 11) відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції, що діє на час розгляду справи) до цивільних відносин, що виникли до набрання ним чинності, застосовується законодавство, що діяло раніше. Тобто, при розгляді даної справи необхідно застосовувати положення ЦК УРСР 1963 р.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Згідно зі ст. 25 ЦК УРСР юридична особа діє на підставі статуту.

Законом України "Про господарські товариства" (в редакції, що діяла на час укладення спірного договору) передбачено, що товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору та статуту.

Відповідно до п. 5.1 Статуту ТОВ "ТД "Вэма.LTD" (яке у подальшому змінило свою назву на ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД"), затвердженого протоколом зборів учасників № 3 від 15.08.1992, вищим органом управління товариства є загальні збори його учасників, які складаються з учасників або призначених ними представників.

Відповідно до п. 5.2 вказаного Статуту збори учасників товариства обирають голову/президента/ товариства та співголів/віце-президентів/. Голова /президент є розпорядником кредитів, має право першого підпису на фінансових документах товариства, користується правом законодавчої ініціативи в рамках Статуту товариства з питань, які не відносяться до компетенції зборів учасників товариства, контролює роботу генерального директора и дирекції товариства.

Пунктом п. 5.3 Статуту передбачений вичерпний перелік питань, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД".

Водночас встановлено, що питання про відчуження нерухомого майна товариства до виключної компетенції загальних зборів ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" статутом позивача не віднесено. Також Статутом ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" не визначено і виключних повноважень іншого органу товариства щодо укладення договорів, які б стосувались відчуження майна товариства; не передбачено будь-яких обмежень повноважень президента товариства, зокрема, в частині укладення ним договорів купівлі-продажу майна ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД".

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідно до Статуту ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" президент товариства був наділений правом на укладення договору купівлі-продажу від 17.07.2001 р. від імені ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД".

Щодо другої підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.07.2001 р. - перебування майна, що є предметом договору купівлі-продажу, під арештом, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про власність" (тут і далі закон, що діяв на час укладення спірного договору) суб`єктами права власності в Україні визнаються народ України, громадяни, юридичні особи та держава.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Матеріали справи свідчать, що у провадженні Арбітражного суду міста Києва перебувала справа № 12/484 за позовом ТОВ "ФБК "Еліта-Центр" до ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" про визнання права власності на приміщення в будинку за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 2-л .

У вказаній справі, з метою забезпечення позовних вимог ТОВ "ФБК "Еліта-Центр", ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 05.08.1999 р. були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД". При цьому встановлено, що на виконання вказаної ухвали Арбітражним судом міста Києва був виданий наказ від 05.08.1999 р. про накладення арешту на майно ТОВ "БІК "ПСП-ЛТД", що належить йому на праві власності, до переліку якого входить і житлове приміщення № 55, що є предметом спірного договору купівлі-продажу. Проте, у подальшому - 01.02.2017 р. ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 12/484 зазначені заходи забезпечення позову були скасовані.

Тобто з наведеного вбачається, що у період з 05.08.1999 р. по 01.02.2017 р. все майно, що належало позивачу та знаходилось за адресою: м. Київ, вул. М. Тимошенка, буд. 2-Л , перебувало під арештом, зокрема, і житлове приміщення № 55, яке позивач 17.07.2001 р. відчужив ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" за спірним договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України "Про власність" у випадках і в порядку, встановлених законодавчими актами України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов`язано допустити обмежене користування його майном іншими особами.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів позивача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" не мало право відчужувати за спірним правочином житлове приміщення № 55, розташоване у місті Києві по вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л , ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", яке перебувало під арештом.

Посилання відповідача на довідку державного нотаріуса 11-ї Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвої Н. Й. про відсутність у Єдиному реєстрі заборон щодо житлового приміщення № 55, за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 2-л , є безпідставним, оскільки станом на дату видачі такої довідки - 17.07.2001 р. вказане приміщення перебувало під арештом на підставі ухвали Арбітражного суду міста Києва від 05.08.1999 р., яка є обов`язковою до виконання.

Отже, встановивши обставини у справі та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач довів належними та вірогідними доказами перебування житлового приміщення № 55, розташованого у місті Києві по вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л , під арештом на момент укладення спірного договору купівлі-продажу. При цьому подальший продаж вказаного арештованого приміщення був здійснений з порушенням ст. 4 Закону України "Про власність", що має наслідком визнання цього договору недійсним.

Разом з тим, відповідач у справі заявив клопотання про застосування строку позовної давності, зазначивши про те, що ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", починаючи з 17.07.2001 р. (дня укладення договору купівлі-продажу про відчуження майна), було обізнане про наявність спірного договору купівлі-продажу, а тому мало можливість звернутись за захистом своїх прав до суду.

У свою чергу, ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" вказало, що про порушення прав товариства воно дізналось лише тоді, коли Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.10.2019 р. по справі № 905/2559/17 були зроблені висновки про те, що укладення спірного договору купівлі-продажу від 17.01.2001 р. порушує права та інтереси самого товариства "БІК "ПСП.ЛТД", а не не його учасників, що врахували суди апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 910/9266/14.

Згідно з п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), за винятком випадків, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред`явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно з п. 2.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" припис пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за змістом якого до позовів про визнання оспорюваного правочину недійсним, а також про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину правила ЦК України про позовну давність застосовуються за умови, коли право на подання відповідного позову виникло після 1 січня 2004 року; до позовів же, право на подання яких виникло до зазначеної дати, застосовується попереднє законодавство про позовну давність, тобто відповідні норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Як вже встановлено судом, спірний договір купівлі-продажу був укладений ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" 17.07.2001 р. При цьому про об`єктивну можливість дізнатись про укладення вказаного договору свідчить той факт, що договір купівлі-продажу був підписаний президентом ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_3, який був учасником та президентом даного товариства.

Також обізнаність ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" про укладення 17.07.2001 р. спірного договору купівлі-продажу підтверджується наявною у справі копією акту приймання-передачі від 07.03.2013 р., за яким директор ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" ОСОБА_5 передав на відповідальне зберігання учаснику цього товариства ОСОБА_2 документи, що стосуються будинку за адресою: вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л, у тому числі спірний договір купівлі-продажу.

Крім того, встановлено, що під час розгляду Арбітражним судом міста Києва (Господарським судом міста Києва) справи № 12/484 за позовом ТОВ «ФБК «Еліта-Центр» про визнання права власності на приміщення у будинку 2-Л по вул. Маршала Тимошенка (порушена у 1999 році), ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" приймало участь у вказаній справі та виступало відповідачем за вказаним позовом. Так само, ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", як попередній власник жилого приміщення № 55, а ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД" - новий власник цього приміщення, були відповідачами під час розгляду справи № 2-3889, що перебувала у провадженні Оболонського районного суду міста Києва за позовом ТОВ «ФБК «Еліта-Центр» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. При цьому, як зазначив відповідач, представники ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" неодноразово були присутні у судових засіданнях під час розгляду судових справ № 12/484 та № 2-3889.

Більше того, як встановлено судом, починаючи з 2001 по 2013 р. усі платежі, що стосувались житлового приміщення № 55 сплачувало саме ТОВ "ІСМ Інтернешнл ЛТД", а не ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД", що достеменно було відомо посадовим особам цього товариства (позивача).

Відтак, можна дійти висновку, що з 17.07.2001 р. товариство "БІК "ПСП.ЛТД" було обізнане про наявність договору купівлі-продажу житлового приміщення № 55 за адресою: вул. Маршала Тимошенка, буд. 2-Л у місті Києві, та мало об`єктивну можливість захистити своє порушене право незалежно від висновків судів у господарських справах.

Отже, доводи позивача про те, що про порушення своїх прав за укладеним договором купівлі-продажу від 17.07.2001 р. він дізнався лише під час ухвалення апеляційним судом постанови від 28.01.2020 р. у справі № 910/9266/14, є такими, що суперечать наявним у матеріалах справи доказам та встановленим судом обставинам.

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Враховуючи наведені приписи закону та той факт, що з 18.07.2001 р. у ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" виникло право на подання відповідного позову, суд встановив, що строк позовної давності на звернення з таким позовом у товариства закінчився 18.07.2004 року.

Відповідно до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивачем не доведено поважності причин пропуску позовної давності щодо подання даного позову до суду. Також матеріали справи не містять доказів зупинення або переривання перебігу строків позовної давності. Таким чином суд дійшов висновку, що у позові ТОВ "БІК "ПСП.ЛТД" слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору за правилами ст. 129 ГПК України покладаються на позивача, зокрема, зі сплати судового збору за подачу позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСМ Інтернешнл ЛТД" про визнання договору купівлі-продажу приміщення недійсним.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 24 червня 2021 року.

Повний текст рішення складений 2 липня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.