РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2021Справа № 910/4044/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тоговий дім "Хім Торг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак"

про стягнення 1014597,03 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тоговий дім "Хім Торг" (далі - позивач) боргу у сумі 983169 грн. та санкцій у сумі 31428,03 грн. за договором поставки від 31.10.2017 № 31/10/17 (далі - Договір).

Вимоги позову мотивовані тим, що відповідачем було отримано поставлений позивачем товар та не оплачено його вартість у строк встановлений умовами Договору та Додатків до нього.

Ухвалою суду від 19.03.2021 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення недоліків позову ухвалою від 14.04.2021 вказану позовну заяву судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання в якому він зазначив, що сплатив борг у сумі 983169 грн., на підтвердження чого надав суду платіжні доручення №9825 від 26.02.2021 на суму 100000 грн., №9850 від 02.03.2021 на суму 100000 грн. та №4 від 12.03.2021 на суму 783169 грн.

Жодних пояснень від позивача з приводу того, що станом на день відкриття провадження у даній справі сума боргу була погашена відповідачем до суду не надходило.

Позивачем не спростовувався факт не отримання ним коштів від відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем укладено Договір поставки №31/10/17 (далі - Договір) з Додатками до нього.

За змістом п.1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставляти покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором приймати й оплачувати продукцію (товар).

Відповідно до п. 4.4 Договору оплата партії товару здійснюється в українських гривнях в порядку, встановленому у відповідному Догодатку до договору.

У п. 5 Додатку №28 від 14.01.2021 до Договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний здійснити розрахунок за товар включно до 12.02.2021.

Так, позивачем 15.01.2021 було здійснено поставку товару відповідачу загальною вартістю 983169 грн., що підтверджується долученими до матеріалів копіями видаткової накладної №РН-0000031 від 15.01.2021 (підписаною обома сторонами), товарно-транспортною накладною №31 від 15.01.2021 та податковою накладною від 15.01.2021 №27, а також надано копію рахунку-фактури №СФ-0000034 від 14.01.2021 на оплату товару.

Позивач у своїх поясненнях викладених у позовній заяві вказав, що відповідач не виконав своє зобов`язання з оплати вартості товару, що стало підставою для нарахування на суму боргу штрафних санкцій та подання позовної заяви до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за умовами Додатку №28 до Договору був зобов`язаний оплатити отриманий ним товар до 12.02.2021 (включно), разом з тим, така оплата була здійснена з пропуском встановленого строку, а саме: 100000 грн. сплачено 26.02.2021, 100000 грн. сплачено 02.03.2021 та 783169 грн. сплачено 12.03.2021.

Вказані обставини підтверджують факт порушення відповідачем зобов`язання зі сплати вартості товару у визначений Додатком №28 до Договору строк.

Наведене також підтверджує факт відсутності боргу станом на день відкриття провадження у даній справі (14.04.2021), а також те, що станом на день звернення до суду із позовом (який було направлено до суду 11.03.2021 згідно відмітки на конверті у якому надійшов позов) частина боргу вже була погашена у сумі 200000 грн., а отже, права позивача в цій частині не були порушені.

Судом враховано, що пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 №13/51-04.

Приймаючи до уваги вищевказане, оскільки предмет позову в частині 983169 грн. боргу на момент відкриття провадження у цій справі був відсутній, то в такому випадку суд не закриває провадження в цій частині, а відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Що ж стосується заявлених позивачем вимог про стягнення 17195,63 грн. пені, 4272,90 грн. 3% річних та 9959,50 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму боргу 983169 грн. суд зазначає наступне.

Факт порушення відповідачем строків оплати суми боргу матеріалами справи підтверджується та останнім не спростовується.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 232 ГК України пеня за цим Кодексом визнається штрафною санкцією, нарахування якої, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати (не сплати) товару покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неплаченого товару, яка діяла в період несвоєчасної плати за кожен день прострочення.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача викладеного у позовній заяві вбачається, що ним на суму прострочення 983169 грн. нараховано Відповідачу:

- на підставі пункту 6.2 Договору пеню у сумі 17195,63 грн. (у період з 15.01.2021 до 08.03.2021),

- на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 9959,50 (у період з січня по лютий 2021 року) та 3% річних у сумі 4272,90 грн. (у період з 15.01.2021 до 08.03.2021).

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості та штрафних і фінансових санкцій, відповідачем суду надано не було.

Дослідивши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат суд звертає увагу на наступне.

Так, позивачем було помилково визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем з 15.01.2021, оскільки умовами Додатку №28 до Договору визначено строк оплати товару до 12.02.2021 (включно). А отже, прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 13.02.2021, та відповідно з цієї дати позивач має право нараховувати штрафнці санкції.

Крім того, позивач неправомірно здійснює нарахування штрафних санкцій за вказані періоди на всю суму боргу, адже відповідачем поступово сплачувалася сума боргу, однак позивачем у своєму розрахунку санкцій цього не було враховано.

Судом було здійснено власний перерахунок пені відповідно до якого:

Розрахунок пені

Сума боргу (грн.)Період прострочення кількість днів прострочення2-на облікова ставка НБУПеня (грн.)
983169 грн.з 13.02.2021 - 25.02.202113 64202,04 грн.
883169 грн.з 26.02.2021 - 01.03.2021 4 61161,43 грн.
783169 грн.з 02.03.2021 - 04.03.2021 3 6772,44 грн.
783169 грн.з 05.03.2021 - 08.03.2021 4 6,51115,75 грн.
Разом:7251,66грн.

Відповідно до здійсненого судом перерахунку 3 % річних:

Період прострочення грошового зобов`язанняКількість днів у періоді Сума 3 % річних
з 13/02/2021 до 25/02/2021 983 169 x 3 % x 13 : 365 : 100 131050,51 грн.
з 26/02/2021 до 01/03/2021 883 169 x 3 % x 4 : 365 : 100 4290,36 грн.
з 02/03/2021 до 08/03/2021 783 169 x 3 % x 7 : 365 : 100 7450,59 грн.
Разом:1791,46 грн.

Що ж стосується нарахованих позивачем інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; -час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що період прострочення грошового зобов`язання почався 13.02.2021, а не 15.01.2021 як було визначено позиваем, а сума боргу була повністю погашена станом на 12.03.2021, то у даному випадку, підстави для нарахування інфляційних втрат відсутні.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 7251,66 грн. пені та 1791,46 грн. 3 % річних, в решті заявлених вимог суд відмовляє.

Судові витрати у які позивачем включено судовий збір відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 86, 126, 129, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагропак" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, будинок 66; ідентифікаційний код 40370964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тоговий дім "Хім Торг" (07101, Київська обл., м. Славутич, Центральна площа, будинок 2; ідентифікаційний код 39790801) 7251 (сім тисяч двісті п`ятдесят одну) грн. 66 коп. пені, 1791 (одну тисячу сімсот дев`яносто одну) грн. 46 коп. 3 % річних та 135 (сто тридцять п`ять) грн. 65 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.