ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" липня 2021 р. Справа № 924/657/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1 , с. Сутківці Хмельницької області

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

встановив: фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Хмельницької області із заявою (від 25.06.2021), в якій просить, зокрема відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність.

При розгляді заяви судом враховується, що частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України визначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. Також, відповідно до ч. 2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 115 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ) передбачено, що провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи може бути відкрито лише за заявою боржника.

Боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

До складу грошових вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 116 КУзПБ заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Положеннями статті 30 цього Кодексу врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Так, арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Кодексу розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про державний бюджет на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270,00 гривень. З наведеного слідує, що при поданні заяви мають бути надані докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 34050,00 гривень (2270х5х3).

Однак заявником в порушення вимог п. 12 ч. 3 ст. 116 КУзПБ не надано докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією.

Разом з тим ОСОБА_1 подано до суду клопотання (від 25.06.2021) про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому та про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражному керуючому, в яких посилаючись на те, що у боржника відсутня реальна можливість сплати авансового внеску одноразово, що обмежує право на звернення до суду, боржник просить звільнити його від сплати винагороди арбітражному керуючому на момент подання заяви та включити суму винагороди керуючому реструктуризацією до загального боргу боржника із можливістю її першочергового стягнення під час реструктуризації на 60 місяців, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією за рахунок коштів фонду кредиторів, створеного для оплати винагороди арбітражним керуючим із можливістю її першочергової оплати саме з фонду, або включити цю суму винагороди керуючому реструктуризацією після закінчення відстрочки на умовах, передбачених планом реструктуризації (відстрочення), схваленим зборами кредиторів та затвердженим господарським судом при реальному покращенні матеріального стану боржника. Також заявник вважає, що винагорода є ідентичною сплаті судового збору, тому в даному випадку застосовується аналогія права відповідно до ст. 8 ЦК України.

З приводу вищезазначених клопотань заявника суд зазначає таке.

Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 30 КУзПБ встановлено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород. Абзацом першим частини другої статті 30 КУзПБ встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

Законодавством не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цієї особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.

Доводи заявника про необхідність застосування аналогії Закону України "Про судовий збір" про можливість суду в окремих випадках звільнити особу від сплати судового збору (стаття 8 Закону) до положень статті 30 КУзПБ щодо винагороди арбітражного керуючого, суд вважає необґрунтованими і зазначає, що авансування винагороди керуючому реструктуризацією та сплата судового збору мають різну правову природу, регулюються різними нормативно-правовими актами, мають різну сферу застосування та кінцеву мету.

У постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №922/1734/20 від 24.11.2020 та у справі №910/2629/20 від 24.09.2020 викладено правову позицію, згідно з якою обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому, ані Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому.

Доводи заявника про можливість покладення обов`язку з авансування винагороди арбітражного керуючого в сумі 34050,00 грн на кредиторів з розподілом загальної суми між кредиторами боржника чи обов`язку створення кредиторами фонду для такого авансування винагороди арбітражному керуючому суд вважає необґрунтованими, оскільки ст. 116 КУзПБ не містить положень про можливість розподілити між кредиторами зобов`язання сплатити кошти за відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним повноважень у справі в перші три місяці провадження, та обов`язку для кредиторів щодо створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Положеннями статті 114 КУзПБ передбачено право кредиторів за рахунок власних коштів встановити арбітражному керуючому додаткову винагороду, а не здійснити авансування винагороди арбітражному керуючому.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №910/726/20, від 24.09.2020 у справі №910/2629/20.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ст. 1 Закону України „Про судовий збір судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. У свою чергу, винагорода арбітражному керуючому, як передбачено ст. 30 КУзПБ, є платою арбітражному керуючому за виконання ним своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про судовий збір судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Натомість, згідно п. 6 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства винагорода арбітражного керуючого здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу.

Враховуючи наведене, клопотання заявника про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому та клопотання про нарахування і виплату грошової винагороди арбітражному керуючому залишаються судом без задоволення.

При цьому з приводу посилань заявника на постанову Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16 суд зазначає про відмінність обставин, які були предметом дослідження у справі №912/1783/16, від тих, якими заявник обґрунтовує свою заяву, в тому числі щодо стадії розгляду справи у справі №912/1783/16, на якій вирішувалось питання про стягнення винагороди ліквідатора.

Судом зазначається, що матеріали заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять доказів того, що розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, як передбачено положеннями ст. 115 КУзПБ.

Так, заявник у конкретизованому списку кредиторів зазначає, що загальна сума заборгованості боржника (за попередніми розрахунками) перед кредиторами становить 115611,73 грн, на підтвердження чого надано відомості ТОВ „Українське бюро кредитних історій. Проте первинних документів, зокрема з банківських та інших фінансових установ, на підтвердження наявності та розміру із чітким зазначенням сум прострочених зобов`язань боржником не надано. Крім того, заявник зазначає про наявність у нього поточної (а не простроченої) заборгованості.

Так, у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №915/36/20 висловлено позицію, за якою на момент подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози, інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань.

Також не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, документами з банківських та фінансових установ, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців.

В порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 116 115 КУзПБ наданий боржником конкретизований список кредиторів містить лише загальні суми поточної заборгованості за договорами. Проте заявником не розмежовано заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені). Також заявником зазначено кінцеві терміни кредитів, проте не вказано строку виконання чергових платежів.

З наявної виписки з кредитної історії наданої ТОВ „Українське бюро кредитних історій відносно заявника вбачається наявність виконавчого провадження (Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінюсту) про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 . Однак доказів про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника заборгованості у примусовому порядку та ухвалення постанови у виконавчому провадженні про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, як передбачено п. 3 ч. 2 ст. ст. 115 Кодексу, заявником не надано.

Також заявником не подано до суду відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, як то передбачено п. 8 ч. 3 ст. 116 Кодексу, та в матеріалах заяви відсутні докази звернення до відповідних органів щодо отримання інформації про наявні рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні.

Крім того, разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів) (ч. 4 ст. 116 Кодексу).

Доданий до заяви план реструктуризації боргів ОСОБА_1 не містить інформації щодо заходів, спрямованих на покращення майнового стану боржника та задоволення вимог кредиторів, інформації про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів, враховуючи, що заявник у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначив про заплановане отримання соціальної виплати у розмірі 860 гривень.

За змістом частини 3 статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, дослідивши зміст заяви та сукупність поданих заявником доказів на обґрунтування його неплатоспроможності, суд доходить висновку про недотримання заявником вищезазначених вимог ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства та необхідність залишення заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспромождність без руху.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в разі неусунення всіх недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із відповідною заявою на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань ОСОБА_1 від 25.06.2021 про створення фонду кредиторами для винагороди арбітражному керуючому та про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність залишити без руху, встановивши заявнику строк у десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, а саме: надання:

- доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 34050,00 грн;

- первинних документів, на підставі яких виникли грошові зобов`язання боржника перед кредиторами, а також первинних документів з банківських та інших фінансово-кредитних установ, які підтверджують наявність простроченої заборгованості у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства (не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати), а також підтверджують те, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

- доказів ухвалення постанови у виконавчому провадженні про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення;

- конкретизованого списку кредиторів, оформленого відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства;

- відомостей (зокрема, довідку податкового органу) про наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном; їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- проекту плану реструктуризації боргів з урахуванням та зазначенням інформації щодо заходів, спрямованих на покращення майнового стану боржника та задоволення вимог кредиторів, інформації про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів.

Повідомити учасників справи, що інформацію по справі, що розглядається доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://km.arbitr.gov.ua.

Ухвала набрала законної сили 05.07.2021, оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Виноградова

Видрук. 3 прим.: 1 до справи, 2, 3 заявнику (29008, м. Хмельницький, вул. Сковороди, 9/2; 32134, Хмельницька область, с. Сутківці, вул. Зої Космодем`янської, 4). Рек. з пов. про вруч.