ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. Справа№ 910/19376/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06.07.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 (повний текст складено 19.04.2021)

у справі №910/19376/20 (суддя Усатенко І.В.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс»

про стягнення 371 400,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест»

про визнання частини пункту договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» (далі, позивач за первісним позовом або ТОВ «Вагонтрансінвест») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» (далі, відповідач за первісним позовом або ТОВ «Трейдспецтранс») 371 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за Договором оренди залізничного рухомого складу №29/18 ОВ від 29.01.2018, що є підставою для стягнення із ТОВ «Трейдспецтранс» на підставі пункту 5.5. вказаного договору ринкової вартості вибулої одиниці рухомого складу.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» про визнання частини пункту 5.5. Договору №29/18ОВ від 29.01.2018 недійсним, а саме в наступній частині: «або у випадках, коли РС заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень».

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог ТОВ «Трейдспецтранс» посилалося на те, що оспорювана частина пункту 5.5. Договору №29/18ОВ від 29.01.2018 суперечить змісту Договору, засадам справедливості, добросовісності та розумності, а тому така умова договору має бути визнана недійсною в судовому порядку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 первісний позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» грошові кошти за Договором №29/18ОВ оренди залізничного рухомого складу від 29.01.2018 у розмірі 371 400 (триста сімдесят одну тисячу чотириста) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 5 571 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну) грн 00 коп, витрати на оплату послуг оцінювача у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» про визнання недійсним частини пункту 5.5. договору оренди залізничного рухомого складу від 29.01.2018 №29/18ОВ, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс», а саме пункту 5.5. в частині «або у випадку, коли РС заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень» - відмовлено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Приймаючи рішення про задоволення первісних позовних вимог, місцевий господарський суд встановив, що сторонами у пункті 5.5. Договору було обумовлено право орендодавця вимагати від орендаря відшкодування йому ринкової вартості вагону, який є заблокований та що така вартість має бути визначена незалежною експертною організацією. Суд встановив, що обставини щодо неможливості повернення орендарем на визначену орендодавцем станцію повернення орендованого вагону №56692411 підтверджуються сторонами у їх заявах по суті спору та листуванні, долученому до матеріалів справи, крім того, сторонами визнається, що вагон №56692411 перебуває на станції Дар`ївка Луганської Залізниці. Отже, суд дійшов висновку, що сторонами не заперечуються обставини, що спірний вагон є заблокованим, як то передбачено пунктом 5.5. Договору, а тому у орендодавця виникло право на отримання відшкодування ринкової вартості вагону №56692411, яка згідно звіту про незалежну оцінку майна від 20.07.2020 становить 371 400,00 грн з ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку, що частина пункту 5.5. Договору не є несправедливою, недобросовісною та не порушує права позивача за зустрічним позовом. Вказаний пункт Договору не суперечить переліченим позивачем за зустрічним позовом нормам Цивільного кодексу України, не є дискримінаційним, а виключно стосується обмежень, в тому числі обумовлених пунктом 1.3. Договору, щодо заборони орендарю здійснювати перевезення на непідконтрольній Україні території.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 28.04.2021 (про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» у задоволенні первісного позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом зводяться до наступного:

- ТОВ «Вагонтрансінвест» посилається на втрату вагона як на підставу позовних вимог, а отже позовні вимоги стосуються відшкодування вартості вагону, тобто фактично заявлені вимоги про відшкодування збитків - вартості майна, яке позивач за первісним позовом вважає втраченим. Отже, на позивача за первісним позовом було покладено обов`язок довести усі елементи складу цивільного правопорушення, а саме наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками;

- умовами пункту 5.5. Договору передбачена відповідальність орендаря у випадку вчинення ним дій, що можуть кваліфікуватися як порушення умов договору, отже суд першочергово мав встановити факт порушення умов договору. Однак, відповідач за первісним позовом не міг виконати вимогу позивача за первісним позовом та повернути вагон, який був переданий йому в оренду на станції Дар`ївка Луганської Залізниці, на станцію Знам`янка Одеської залізниці, зважаючи на конвенційну заборону на переміщення вантажів і вагонів залізничним транспортом через лінію розмежування. Зазначені обставини (заборони на переміщення вагонів) є такими, що знаходилися поза розумним контролем відповідача;

- місцевим господарським судом проігноровано доводи відповідача за первісним позовом щодо порушення ТОВ «Вагонтрансінвест» умов укладеного договору в частині своєчасного та повного виконання планових (деповського і капітального) ремонту вагона, продовження строку служби вагона, в результаті чого використання, у тому числі випуск вагона на колії загального користування, є неможливим. Таким чином, ТОВ «Трейдспецтранс» не міг виконати свого обов`язку щодо повернення вагона, відповідно, не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язань за договором та на нього не може бути покладена відповідальність за несвоєчасне виконання передбачених договором зобов`язань щодо повернення вагона.

12.05.2021 ТОВ «Трейдспецтранс» подав до суду доповнення до апеляційної скарги, у яких додатково до доводів, викладених у апеляційній скарзі, зазначив, що механізм застосування відповідальності за пунктом 5.5. Договору передбачає обов`язковість наступних умов: 1) вагон заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень; 2) ринкова вартість вибулої одиниці визначається незалежною експертною організацією; 3) виплата здійснюється на підставі документів, підтверджуючих непридатність РС до подальшої експлуатації; 4) вагон має статус вибулої одиниці.

Однак, ТОВ «Трейдспецтранс» наголошує, що висновки суду першої інстанції про те, що сторонами не заперечуються обставини, що спірний вагон є заблокованим, як то передбачено пунктом 5.5. Договору, не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач за первісним позовом заперечував проти первісних позовних вимог, наголошуючи, що на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та розпоряджень АТ «Укрзалізниця» від 16.03.2017 були введені тимчасові обмеження на перевезення всіх вантажів та порожніх вагонів призначенням на/із станції, що знаходяться на території, на якій органами державної влади тимчасово не здійснюються або здійснюються не в повному обсязі їх повноваження. Дія зазначених заборон виключала можливість користування ТОВ «Трейдспецтранс» вагоном, а також можливість відправлення вагону на зазначену позивачем за первісним позовом станцію. Позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів неможливості в подальшому використовувати для перевезень вагон та непридатності його до використання. Вагон не є вибулою одиницею в розумінні нормативних актів АТ «Укрзалізниця».

За твердженнями скаржника, Звіт про оцінку майна, наданий позивачем за первісним позовом, не може бути належним доказом розміру завданої шкоди, оскільки пунктом 5.5. Договору чітко передбачено, що вартість вагонів має бути визначена експертною організацією (установою), діяльність яких регулюється на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу». Крім того, оцінювачем не проводився особистий огляд та обстеження спірного вагона.

У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення позивача за первісним позовом

23.06.2021 від позивача за первісним позовом через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, у якому позивач за первісним позовом просив суд відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві позивач за первісним позовом наголосив на тому, що пункт 5.5. Договору не передбачає такого елементу, як наявність протиправної поведінки відповідача за первісним позовом, тобто достатньо саме факту, що під час знаходження в оренді вагону він став заблокованим і не може в подальшому використовуватись, а факт того, що вагон заблокований, вказано самим відповідачем за первісним позовом в його листах. Вагон був переданий відповідачу за первісним позовом у технічно справному стані, водночас, проведення чи не проведення капітального ремонту вагону не впливає на обов`язок відповідача повернути вагон після припинення оренди або відшкодувати його вартість, як то передбачено договором. У пункті 5.5. Договору не зазначається, що ринкову вартість вагону має визначати саме судовий експерт.

У відзиві позивачем за первісним позовом наведено також попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи в Північному апеляційному господарському суді у сумі 7 500,00 грн (6 000,00 грн - вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо аналізу апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги, підготовки та подачі відзиву на апеляційну скаргу; 1 500,00 грн - вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду без ПДВ за 1 (одне) судове засідання).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» у справі №910/19376/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути її недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 8 356,50 грн.

31.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжне доручення №146 від 25.05.2021 на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 у розмірі 8 356,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20, встановлено сторонам строк для подання відзиву, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 06.07.2021.

У судовому засіданні 06.07.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 06.07.2021 з`явились представники сторін.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» у задоволенні первісного позову повністю.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

29.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» (орендодавець) укладено Договір №29/18ОВ оренди залізничного рухомого складу (далі, Договір), згідно пунктів 1.1., 1.2., 1.3. якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця (далі - РС), технічно придатний до перевезень. Номери РС, кількість, модель, рік побудови і вид РС зазначаються в актах прийому-передачі вагонів в оренду, що є його невід`ємною частиною. Орендодавець гарантує, що РС передається в оренду відповідно до цього договору, не знаходиться під заставою, арештом, податковою заставою, іншою забороною відчуження, не переданий в оренду, позику або управління третім особам, а також не існує жодних обмежень для передачі РС в оренду. Орендодавець передає орендарю РС, який має право виходити на колії загального користування та курсування по залізницях країн СНД і Балтії, крім РФ. При цьому орендарю забороняється використовувати РС на тимчасово не підконтрольній території України (зона АТО, АР Крим).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.3. Договору передача рухомого складу в оренду проводиться в залізничних станціях, вказаних орендарем, з оформленням акту прийому-передачі за датою календарного штемпеля в перевізних документах, яка підтверджує прибуття вагонів на станцію, вказану орендарем, якщо інше не погоджено сторонами у додаткових угодах. Після закінчення терміну оренди, у випадках дострокового припинення дії цього договору або часткового повернення складу за ініціативою однієї із сторін, орендар зобов`язаний повернути РС орендодавцю за актом прийому-передачі протягом 30 календарних днів з дати отримання листа орендодавця з вимогою про повернення рухомого складу та зазначенням залізничної станції України, на яку має бути повернутий РС. Закінченням терміну оренди вважається дата прибуття технічно справного, очищеного від залишків вантажу РС на станцію передачі з оренди на території України, що підтверджується штемпелем станції призначення на залізничній накладній, а також підписаним сторонами актом прийому-передачі РС. У разі прибуття на станцію повернення технічно несправного або неочищеного РС, закінченням терміну оренди вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі РС після проведення поточного ремонту та очищення РС. Витрати по поверненню РС несе: орендар - до раніше погодженої орендодавцем станції передачі вагонів на території України.

Згідно пунктів 3.2.1. - 3.2.3., 3.2.9. Договору орендар бере рухомий склад орендодавця для перевезень за маршрутами, погодженими з орендодавцем; здійснює платежі орендодавцю в сумах і в строки, визначені цим договором; за свій рахунок забезпечує схоронність рухомого складу, його обладнання та комплектуючих, а також підтримку його у справному стані, забезпечує заходи протипожежної безпеки та безпеки перевезення; надає орендодавцю оперативну інформацію про щодобову дислокацію орендованого РС; після припинення дії цього договору оренди або на вимогу орендодавця, орендар повертає орендодавцю РС протягом 30 календарних днів у тому стані, в якому він його одержав в оренду, з урахуванням нормального зносу, попередньо очищений від залишків перевезених вантажів, при цьому складається акт прийому-передачі вагонів.

Відповідно до пунктів 4.2., 4.5. Договору орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці РС, які були передані в оренду відповідно до пункту 1.1. цього договору та складається із сум виставлених рахунків. Орендна плата розраховується виходячи з фактичного часу роботи кожного вагона протягом звітного періоду за вирахуванням часу прямування вагона в плановий ремонт та з ремонту, а також час очкування планового ремонту і в ремонті.

Згідно пункту 5.5. Договору у разі пошкодження РС до ступеня вилучення з інвентарного парку або у випадках, коли РС заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень, орендар на вибір орендодавця, виплачує орендодавцеві ринкову вартість вибулої одиниці РС, визначеною незалежною експертною організацією, протягом узгодженого сторонами строку на підставі документів, підтверджуючих непридатність РС до подальшої експлуатації або надає орендодавцеві за актом приймання-передачі рівнозначний вагон замість вибулої одиниці.

Відповідно до пунктів 7.1. - 7.3. Договору сторона звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком дії обставин непереборної сили: стихійні лиха, війни та військові дії, страйки, масові безлади і хвилювання, аварії і катастрофи, а також акти органів державної влади та/або управління, які роблять неможливим виконання договору. При цьому термін виконання зобов`язань за цим договором продовжується пропорційно часу, протягом якого діяли форс-мажорні обставини. Сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 днів з моменту настання вказаних подій, довідки ТПП України, яка підтверджує наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Порушення зазначених умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини. Якщо дія зазначених обставин триває більше 2 місяців, кожна із сторін договору має право відмовитись від виконання своїх обов`язків за договором з обов`язковим повідомленням про це іншої сторони в письмовій формі не пізніше, ніж за 10 днів до моменту такої відмови.

Згідно акту прийому-передачі вагонів в оренду від 01.02.2018 орендар передав, а орендодавець прийняв вагон (піввагон) №56692411, модель 12-753, рік побудови - 21.09.1985 (далі по тексту - вагон) , технічно справний на станції приймання-передачі вагонів в оренду - Дар`ївка, дата початку оренди - 01.02.2018.

Додатком №17 від 19.12.2019 до Договору сторони погодили встановити орендну плату з 01.01.2020 за 1 одиницю РС на добу у розмірі 650,00 грн.

Також додатком №17 сторони погодили, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх погашення.

Листом від 13.02.2020 вих. №03/1302 ТОВ «Трейдспецтранс» повідомило ТОВ «Вагонтрансінвест» про неможливість використання вагону №56692411 в зв`язку з дією конвенційних заборон, що зумовлює звільнення його від сплати орендної плати. Орендар повідомляв, що з 01.02.2020 припиняє оплату орендних платежів за орендований вагон №56692411.

20.02.2020 відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом з листом вих. №02/2002, в якому просив зменшити розмір орендної плати до 300,00 грн за один вагон на добу або надати інструкції з виведення вагонів з оренди.

У відповідь позивач за первісним позовом листом вих. №20/02-2020-ВТІ від 20.02.2020 повідомив відповідача за первісним позовом про ненадання згоди на зниження орендної ставки до 300,00 грн за 1 вагон за добу, а тому запропонував на підставі пункту 2.3. Договору повернути рухомий склад, а саме вагон №56692411 на територію, підконтрольну владі України, на станцію призначення: Знам`янка Одеської залізниці. Лист було отримано відповідачем за первісним позовом 03.03.2020, про що у матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення.

Листом від 02.04.2020 вих. №01/0204 відповідач за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом про форс-мажорні обставини та неможливість повернути орендований вагон згідно умов договору з огляду на обставини непереборної сили (конвенційні заборони): тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади (докази направлення листа позивачу за первісним позовом містяться у матеріалах справи).

22.04.2020 ТОВ «Вагонтрансінвест» звернулося до ТОВ «Трейдспецтранс» із претензією вих. №22/04-2020/1-ВТІ, в якій вказало про ненадання довідки ТПП України щодо форс-мажорних обставин, що нівелює право орендаря посилатись на вказані обставини та просило: протягом 30-ти днів з дати отримання даної претензії вирішити питання щодо напіввагона №56692411, а саме: продовжувати нарахування орендної ставки, або повернути РС за реквізитами, що зазначені в листах та даній претензії, або надати рівнозначний РС із аналогічними технічними характеристиками. Претензія була отримана відповідачем за первісним позовом 24.04.2020.

У відповідь на претензію орендар надав лист вих. №01/0106 від 01.06.2020, в якому посилається на введення Конвенційних заборон з 16.03.2017, що унеможливило виведення рухомого складу з Донецької та Луганської областей. Крім того, Конвенційні заборони унеможливлюють використання РС, що на думку орендаря надає йому право на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України не сплачувати орендну плату. ТОВ «Трейдспецтранс» не вбачало підстав для задоволення вимог ТОВ «Вагонтрансінвест».

З огляду на вищевикладене, відмову ТОВ «Трейдспецтранс» у задоволенні його претензії, ТОВ «Вагонтрансінвест» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом у даній справі, у якому зазначає, що відповідачем за первісним позовом було порушено умови пунктів 1.3., 3.2.3., 3.2.7., 5.5. Договору, а тому позивач за первісним позовом має право на підставі пункту 5.5. Договору на стягнення з ТОВ «Трейдспецтранс» ринкової вартості заблокованого вагону №56692411, який не може в подальшому використовуватись для перевезення.

Позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку майна від 20.07.2020, наданий суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТВІ», відповідно до якого ринкова вартість вагона модель 12-753, №56692411 становить 371 400,00 грн з ПДВ, що і є ціною позову в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» про визнання частини пункту 5.5. Договору недійсним відповідачем за первісним позовом не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції, враховуючи встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в цій частині не переглядається.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, доповнень до неї та відзиву на апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди), а відповідно до статті 283 Господарського кодексу України та статті 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

За змістом частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за первісним позовом на виконання умов Договору передав, а відповідач за первісним позовом прийняв на станції приймання-передачі вагонів в оренду - Дар`ївка згідно акту прийому-передачі вагонів в оренду від 01.02.2018 технічно справний вагон №56692411, модель 12-753, рік побудови - 21.09.1985.

Наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт до Договору за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року (том 1, а.с. 221-243) підтверджується, що вагон №56692411 у вказаний період знаходився в оренді ТОВ «Трейдспецтранс». При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» з січня 2018 року по січень 2020 року сплачувало орендну оплату за вагон №56692411 (том 1, а.с. 193-195).

Згідно частин 1, 2 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Як уже зазначалося, у додатку №17 до Договору сторони погодили, що він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх погашення.

За змістом пункту 2.3. Договору після закінчення терміну оренди, у випадках дострокового припинення дії цього договору або часткового повернення складу за ініціативою однієї із сторін, орендар зобов`язаний повернути РС орендодавцю за актом прийому-передачі протягом 30 календарних днів з дати отримання листа орендодавця з вимогою про повернення рухомого складу та зазначенням залізничної станції України, на яку має бути повернутий РС.

Згідно пункту 3.2.7. Договору орендар після припинення дії цього договору або на вимогу орендодавця зобов`язаний повернути орендодавцю РС протягом 30-ти календарних днів у тому стані, в якому він його одержав в оренду, з урахуванням нормального зносу, попередньо очищений від залишків перевезених вантажів, при цьому складається акт прийому-передачі вагонів.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами у період з лютого 2020 року по червень 2020 року здійснювалось листування із приводу переданого в оренду згідно Договору вагону №56692411, зокрема, ТОВ «Трейдспецтранс» було запропоновано ТОВ «Вагонтрансінвест» у зв`язку зі зміною кон`юктури ринку, падінням виробництва і зниженням обсягу перевезень зменшити розмір орендної плати до 300,00 грн за один вагон на добу або надати інструкції з виведення вагонів з оренди. Однак, позивач за первісним позовом не погодився із вказаною пропозицією та запропонував відповідачу за первісним позовом на підставі пункту 2.3. Договору повернути рухомий склад, а саме вагон №56692411 на територію, підконтрольну владі України, на станцію призначення: Знам`янка Одеської залізниці.

У подальшому відповідач за первісним позовом повідомляв позивача за первісним позовом про форс-мажорні обставини та неможливість повернути орендований вагон згідно умов Договору, а позивач, у свою чергу, висунув 22.04.2020 ТОВ «Трейдспецтранс» претензію вих. №22/04-2020/1-ВТІ, в якій вказав про ненадання довідки ТПП України щодо форс-мажорних обставин, що нівелює право орендаря посилатись на вказані обставини та просив: протягом 30-ти днів з дати отримання даної претензії вирішити питання щодо напіввагона №56692411, а саме: продовжувати нарахування орендної ставки, або повернути РС за реквізитами, що зазначені в листах та даній претензії, або надати рівнозначний РС із аналогічними технічними характеристиками. Претензія була отримана відповідачем за первісним позовом 24.04.2020.

Втім, всупереч умовам статті 763 Цивільного кодексу України та пунктів 2.3., 3.2.7. Договору ні у тридцятиденний строк з моменту отримання вказаної претензії, ні станом на дату подання позову в даній справі відповідач за первісним позовом не повернув позивачу за первісним позовом вагон №56692411, що свідчить про порушення останнім умов Договору та неможливість використання орендодавцем спірного вагону у власній господарській діяльності.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У Розділі 5 Договору сторони погодили «Відповідальність сторін».

Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього Договору.

Згідно пункту 5.5. Договору у разі пошкодження РС до ступеня вилучення з інвентарного парку або у випадках, коли РС заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень, орендар на вибір орендодавця, виплачує орендодавцеві ринкову вартість вибулої одиниці РС, визначеною незалежною експертною організацією, протягом узгодженого сторонами строку на підставі документів, підтверджуючих непридатність РС до подальшої експлуатації або надає орендодавцеві за актом приймання-передачі рівнозначний вагон замість вибулої одиниці.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом статей 627, 628 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, сторони можуть визначати в Договорі умови, в тому числі щодо відповідальності сторін, які не передбачені законодавством, але не суперечать йому.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, сторони, керуючись вільним волевиявленням щодо погодження умов договору, у пункті 5.5. Договору передбачили право орендодавця вимагати від орендаря відшкодування йому ринкової вартості вагону, який є заблокований і не може в подальшому використовуватись для перевезень. Вартість має бути визначена незалежною експертною організацією.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З огляду на неповернення позивачу за первісним позовом орендованого ТОВ «Трейдспецтранс» за Договором вагону та обставини, на які послався відповідач у якості відмови у поверненні вагону у листах та відповіді на претензію, позивач за первісним позовом, користуючись наданим йому пунктом 5.5. Договору правом, правомірно заявив до стягнення із відповідача 371 400,00 грн, яка являє собою ринкову вартість вагону №56692411, визначену суб`єктом оціночної діяльності ПП «ТВІ» (сертифікат СОД №149/20 від 02.03.2020) у звіті про незалежну оцінку майна від 20.07.2020.

Посилання скаржника на те, що Звіт про оцінку майна, наданий позивачем за первісним позовом, не може бути належним доказом ринкової вартості вагону, оскільки пунктом 5.5. Договору чітко передбачено, що вартість вагонів має бути визначена експертною організацією (установою), діяльність яких регулюється на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про судову експертизу», судом відхиляються, оскільки ґрунтуються на довільному тлумаченні скаржником умов пункту 5.5. Договору.

Так, останній не містить вимоги щодо визначення ринкової вартості саме судовим експертом, а незалежна експертна організація - це значно ширше поняття, ніж судовий експерт, і включає в себе також і суб`єктів оціночної діяльності, які мають згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» право визначати ринкову вартість майна.

При цьому, відповідач за первісним позовом на спростування вищезазначеної ринкової вартості не надав суду будь-яких інших доказів, зокрема, іншого звіту суб`єкта оціночної діяльності або висновку судової експертизи щодо ринкової вартості вагону №56692411, у той час, як норми частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У заяві про доповнення до апеляційної скарги скаржник також зазначав, що при визначенні технічного стану об`єкта оцінки оцінювач повністю поклався на інформацію, отриману від персоналу замовника, що, на його думку, є недопустимим, зважаючи на зацікавленість персоналу замовника у досягненні власних цілей при визначенні вартості об`єкта оцінки.

Суд не погоджується із вказаними доводами скаржника, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивач за первісним позовом надавав оцінювачу інформацію, яка викладена у документах, що стосуються вагону, зокрема, технічний паспорт вагона №56692411, в якому зазначено його характеристики, проведені модернізації, документи, що підтверджують право власності на вагон (договір купівлі-продажу), а також інформацію із публічних джерел щодо технічних характеристик аналогічної моделі вагонів 1985 року випуску.

Посилання скаржника на те, що оцінювачем не проводився особистий огляд та обстеження спірного вагона, а тому такий звіт не може бути взятий судом до уваги також відхиляються колегією суддів, оскільки суб`єктом оціночної діяльності, враховуючи відсутність доступу до оцінюваного майна, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, було застосовано відповідно до Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» під час оцінки порівняльний метод, який ґрунтується на результатах аналізу цін продажу на подібне майно.

Отже, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги як доказ на підтвердження ринкової вартості вагону №56692411 наданий позивачем за первісним позовом Звіт про оцінку майна.

ТОВ «Трейдспецтранс», заперечуючи проти первісного позову, зазначає, що він не міг виконати вимогу позивача за первісним позовом та повернути вагон, який був переданий йому в оренду на станції Дар`ївка Луганської Залізниці, на станцію Знам`янка Одеської залізниці, зважаючи на введену з березня 2017 року конвенційну заборону на переміщення вантажів і вагонів залізничним транспортом через лінію розмежування. Зазначені обставини (заборони на переміщення вагонів), як зазначає скаржник, є такими, що знаходилися поза розумним контролем відповідача за первісним позовом, а тому він не може нести відповідальність за пунктом 5.5. Договору. ТОВ «Трейдспецтранс» наголошує, що спірний вагон не можна вважати таким, що є заблокованим, як це передбачено пунктом 5.5. Договору.

Оцінюючи зазначені доводи скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дійсно, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, включено селище міського типу Новодар`ївка, в якому знаходиться станція Дар`ївка.

Рішенням Ради Національної безпеки та оборони від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Водночас, як наголошує скаржник, розпорядженнями АТ «Укрзалізниця» від 15.03.2017 №Ц-1/2-2/156 та №Ц-1/2-2/157, починаючи з 16.03.2017 й до їх відміни, було введено конвенційну заборону на переміщення/перевезення вантажів та порожніх вагонів через лінію розмежування.

Вагон №56692411 перебував на станції Дар`ївка Луганської Залізниці, а відтак, як зазначає ТОВ «Трейдспецтранс», не міг бути повернутий позивачу за первісним позовом в силу вказаних конвенційних заборон.

Пунктами 7.1. - 7.3. Договору передбачено, що сторона звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо воно стало наслідком дії обставин непереборної сили: стихійні лиха, війни та військові дії, страйки, масові безлади і хвилювання, аварії і катастрофи, а також акти органів державної влади та/або управління, які роблять неможливим виконання договору. При цьому термін виконання зобов`язань за цим договором продовжується пропорційно часу, протягом якого діяли форс-мажорні обставини. Сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна негайно в письмовій формі повідомити іншу сторону про їх початок і закінчення з подальшим наданням, не пізніше 5 днів з моменту настання вказаних подій, довідки ТПП України, яка підтверджує наявність і тривалість форс-мажорних обставин. Порушення зазначених умов позбавляє сторону права посилатися на форс-мажорні обставини. Якщо дія зазначених обставин триває більше 2 місяців, кожна із сторін договору має право відмовитись від виконання своїх обов`язків за договором з обов`язковим повідомленням про це іншої сторони в письмовій формі, не пізніше, ніж за 10 днів до моменту такої відмови.

Відповідно до пункту 6.2. розділу 6 Регламенту засвідчення торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 №403 (3), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало, згідно із законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Однак, ТОВ «Трейдспецтранс» не надано суду довідки (сертифікату) ТПП України, яка б підтверджувала наявність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах, на які посилається скаржник в обґрунтування неможливості виконання ним вимог позивача за первісним позовом щодо повернення йому вагону №56692411, та звільнення його від передбаченої пунктом 5.5. відповідальності за порушення зобов`язання за Договором у вигляді сплати позивачу за первісним позовом ринкової вартості вагону №56692411.

Посилання скаржника на те, що вагон №56692411 не можна вважати таким, що є заблокованим, як це передбачено пунктом 5.5. Договору, оцінюються судом критично, оскільки судом встановлено обставини щодо неможливості повернення орендарем на визначену орендодавцем станцію повернення орендованого вагону №56692411, що підтверджуються сторонами у їх заявах по суті спору та листуванні, долученому до матеріалів справи. Крім того, сторонами визнається той факт, що вагон №56692411 перебуває на станції Дар`ївка Луганської Залізниці.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно умов пункту 2.1. Договору станцію передачі вагону в оренду визначає саме орендар. Отже, вагон був переданий на станції Дар`ївка Луганської Залізниці саме за ініціативою орендаря, а не орендодавця (доказів зворотного суду не надано).

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до вищезгаданого рішення Ради Національної безпеки та оборони від 15.03.2017 «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» обмеження щодо перетину лінії розмежування та здійсненні перевезень через лінію розмежування були введені ще у 2017 році, тобто відповідач за первісним позовом мав усвідомлювати ризики, пов`язані з використанням вагонів на лінії розмежування при здійсненні своєї господарської діяльності, однак сам ініціював приймання вагона у 2018 році на лінії розмежування. Крім того, протягом 2018-2019 років орендар не зазначав про неможливість використання вагону чи про наявність форс-мажорних обставин.

Щодо заперечень скаржника про невикористання ним вагону на непідконтрольній території та недоведеності позивачем за первісним позовом обставин щодо здійснення орендарем перевезень, то вказані заперечення, як вірно наголосив суд першої інстанції, не впливають на його обов`язок повернути вагон після припинення оренди орендодавцю або відшкодувати його вартість, як це передбачено пунктом 5.5. Договору.

Посилання скаржника на наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856 «Про затвердження Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів» є безпідставними, оскільки, по-перше, такий наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17 «Про затвердження Правил експлуатації власних вантажних вагонів», по-друге, ні наказ, який втратив чинність, ні чинний станом на дату прийняття даної постанови наказ не регламентують поняття «вибулої» одиниці. При цьому, у будь-якому випадку відшкодування ринкової вартості вагону, про яке просить позивач за первісним позовом, стосується випадку, коли вагон є «заблокованим», що в даному випадку підтверджується матеріалами справи.

Щодо посилань скаржника на необхідність встановлення судом у даній справі елементів складу цивільного правопорушення, оскільки позивачем за первісним позовом заявлено позов про стягнення з орендаря збитків у вигляді ринкової вартості напіввагона, судом відхиляються, оскільки позивачем за первісним позовом у даній справі не заявлялась вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом збитків, а була заявлена вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом плати на підставі пункту 5.5. Договору, яка не позиціонується як збитки, а є договірною санкцією, погодженою сторонами під час укладення Договору.

Стосовно доводів апеляційної скарги ТОВ «Трейдспецтранс» про те, що місцевим господарським судом було проігноровано доводи відповідача за первісним позовом щодо порушенням ТОВ «Вагонтрансінвест» умов укладеного Договору в частині своєчасного та повного виконання планових (деповського і капітального) ремонту вагона, продовження строку служби вагона, в результаті чого використання, у тому числі випуск вагона на колії загального користування, відповідачем за первісним позовом був неможливим, колегія суддів зазначає, що проведення чи не проведення позивачем за первісним позовом деповського і капітального ремонтів вагону не впливає на обов`язок відповідача за первісним позовом повернути вагон після припинення оренди орендодавцю або відшкодувати його вартість, як це передбачено Договором. Крім того, вагон був переданий відповідачу за первісним позовом у технічно справному стані (про що свідчить підписаний сторонами акт приймання-передачі вагону та відсутність протягом строку дії договору будь-яких претензій щодо його технічного стану) і ТОВ «Трейдспецтранс» жодного разу до звернення ТОВ «Вагонтрансінвест» до суду із позовом у даній справі не заявляло про неможливість повернути вагон позивачу за первісним позовом у зв`язку з його неналежним технічним станом.

З огляду на вищевикладене у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що відповідач за первісним позовом не спростував його обов`язку виконати умову пункту 5.5. Договору та сплатити позивачу за первісним позовом ринкову вартість на вагону у сумі 371 400,00 грн. При цьому, колегія суддів наголошує, що умова пункту 5.5. Договору кореспондується із вимогою пункту 1.3. Договору щодо заборони використовувати РС на тимчасово не підконтрольній території України (зона АТО, АР Крим).

Отже, первісні позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правомірними.

Щодо заяви представника позивача за первісним позовом, яка викладена у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення із відповідача за первісним позовом понесених позивачем за первісним позовом витрат на правову допомогу під час апеляційного перегляду справи у розмірі 7 500,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем за первісним позовом наведено попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, згідно якого 6 000,00 грн становить вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо аналізу апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги, підготовки та подачі відзиву на апеляційну скаргу та 1 500,00 грн становить вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду без ПДВ за 1 (одне) судове засідання.

Згідно частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат.

Матеріалами справи встановлено, що 21.07.2020 між Адвокатським бюро «Олени Сторожук» («адвокатське бюро») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» («клієнт») було укладено договір №21/02 про надання правової допомоги, згідно якого бюро здійснює представництво та захист інтересів клієнта з приводу надання будь-яких консультацій, подання та підготовки будь-яких заяв, запитів, клопотань, претензій, пояснень, листів, скарг, позовів, відзивів, відповідей на відзив, письмових пояснень, заперечень, апеляційних та касаційних скарг та інших документів, а також на особисте представництво клієнта перед будь-якими підприємствами, установами та організаціями, а також державними, правоохоронними та судовими органами, в тому числі Господарському суді міста Києва, а також апеляційній та касаційній інстанціях, стосовно досудового врегулювання та судового спору між клієнтом та ТОВ «Трейдспецтранс» з приводу виконання сторонами договору №29/18 ОВ оренди залізничного рухомого складу від 29.01.2018.

Додатковою угодою №2 від 14.06.2021 (копія додана до відзиву) сторони домовились про додатковий об`єм правової допомоги та її вартість, який виник у зв`язку із розглядом справи у Північному апеляційному господарському суді апеляційної скарги ТОВ «Трейдспецтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20.

Згідно пункту 2.1. Додаткової угоди №2 від 14.06.2021 вартість послуг (гонорар) по наданню правової допомоги щодо аналізу апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги ТОВ «Трейдспецтранс», підготовки та подачі відзиву на апеляційну скаргу становить 6 000,00 грн.

Вартість послуг (гонорар) при безпосередній участі адвоката в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду без ПДВ за 1 (одне) судове засідання становить 1 500,00 грн (пункт 2.2. Додаткової угоди №2 від 14.06.2021).

Клієнт оплачує вартість послуг бюро згідно пункту 2 цієї Додаткової угоди на розрахунковий рахунок останнього шляхом здійснення попередньої оплати на підставі рахунку-фактури.

На підтвердження повноважень адвоката Дейнеко Вікторії Михайлівни (представника позивача за первісним позовом) до матеріалів справи додано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4147 від 20.09.2010 та ордер серії КВ №481855 від 02.12.2020.

Представником позивача за первісним позовом надані суду належним чином завірені копія рахунку на оплату №20 від 14.06.2021, копія квитанції №5 від 17.06.2021 на суму 7 500,00 грн та платіжне доручення №19386501SB від 17.06.2021, якими, разом із Додатковою угодою №2, підтверджено факт надання позивачу за первісним позовом юридичних послуг на суму 7 500,00 грн.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), участю представника позивача за первісним позовом Дейнеки В.М. в одному судовому засіданні, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, відповідачем за первісним позовом заяв про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду не подавалось, а тому вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість первісних позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду в частині задоволення первісних позовних вимог.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі в частині задоволення первісних позовних вимог обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 у справі №910/19376/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдспецтранс» (03038, м. Київ, вул. Лінійна, будинок 17, поверх 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вагонтрансінвест» (03048, м. Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 12, квартира 122, ) 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Видати наказ. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/19376/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка