РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2021Справа № 910/21682/15 (910/14895/20)

За позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Конярство України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство економіки України

про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн.

В межах справи № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін :

Від позивача Мірвода А.М. - представник

Від відповідача Кушнір С.Л. - представник

Розпорядник майна не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

29.09.2020 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 254 316,79 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 47 474,06 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.10.2020 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн. залишено без руху.

22.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.11.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн. до розгляду в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" за правилами спрощеного позовного провадження.

21.12.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява (заперечення) щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2020 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/21682/15(910/14895/20) за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, залучено до участі у справі Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, підготовче засідання призначено на 03.02.2021.

31.12.2020 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

27.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн. залишено без руху.

05.02.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2021 продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 22.02.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.02.2021 задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів, крім того, відмовлено в частині накладення на відповідача штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб за неповідомлення суду про неможливість подання доказів, витребуваних судом та відкладено розгляд справи на 29.03.2021.

22.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про долучення доказів у справі.

26.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.03.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та відкладено розгляд справи на 12.05.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн. в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" до судового розгляду по суті на 14.06.2021.

У судовому засіданні 14.06.2021 проголошено перерву до 16.06.2021.

У судовому засіданні 16.06.2021 представник позивача підтримав позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Конярство України" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 301 790,85 грн. Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві "Конярство України" на посаді заступника начальника юридичного відділу та був звільнений з посади 31.08.2020 на підставі наказу № 1-к від 31.08.2020.

Відповідно до довідки Державного підприємства "Конярство України" №КУ000000024 від 01.09.2020, копія якої міститься в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати становить 254 316,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У ч.1 ст. 1Закону України "Про оплату праці", який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата".

Конституційний Суд України в рішенні 1-18/2013 від 15.10.2013 року зазначив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Відповідно до положень ст. 97 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У довідці, поданій до суду 14.06.2021, позивач зазначив, що згідно довідок, наданих відповідачем, сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем становить 276 705,34 грн., що складається з: 198 220,34 грн. - невиплачена заробітна плата, відповідно до довідки № 563 від 26.03.2021; 57 257,10 грн. - податки по заробітній платі, відповідно до довідки № 563 від 26.03.2021; 5 713,70 грн. - заборгованість щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, відповідно до довідки № 564 від 26.03.2021; 15 514,20 грн. - компенсація за невикористану частину щорічної основної відпустки, відповідно до довідки № 565 від 26.03.2021.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 254 316,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача, які складають заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 254 316,79 грн.

Зважаючи на те, що відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні, останнім заявлено вимоги, які складають середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на день звернення до суду з даним позовом, становить 47 474,06 грн.

При цьому, у згаданій вище довідці, поданій до суду 14.06.2021, позивач зазначив, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 14.06.2021 складає 420 792,81 грн.

Водночас, правом на звернення до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач не скористався та відповідну заяву до закінчення підготовного засідання у справі суду не подав.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За змістом ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку та на яку не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що суд керуючись принципами співмірності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц вказала, що для оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку про звільненні на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009-2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, повинен сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження свого рівня життя.

Отже, якщо позивач, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, взяв би кредит з метою збереження рівня свого життя, то виходячи із середньозваженої ставки за кредитами в річному обчисленні він повинен був сплатити 16 784, 90 грн.

Таким чином, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 16 784, 90 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судовий збір від сплати якого позивач звільнений у встановленому законом порядку стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 743,27 грн. судового збору, а також з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню 3 814,75 грн. судового збору.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 37404165) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 254 316 (двісті п`ятдесят чотири тисячі триста шістнадцять) грн. 79 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16 784 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 90 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 743 (сімсот сорок три) грн. 27 коп.

3. Стягнути з Державного підприємства "Конярство України" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1; ідентифікаційний код 37404165) в дохід Державного бюджету України 3 814 (три тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 75 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В іншій частині позов залишити без задоволення.

6. Копію рішення направити сторонам, розпоряднику майна боржника, Міністерству економіки України та Київській міській прокуратурі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.07.2021.

Суддя П.П. Чеберяк