ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 липня 2021 року Справа № 903/320/21

за позовом: Приватного підприємства Орлан-Безпека, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства ВІЛЬНА УКРАЇНА-Р, Волинська область, Іваничівський район, смт. Іваничі

про стягнення 81 554,77 грн.

Суддя Шум М.С.

Без повідомлення (виклику) сторін

Встановив: Приватне підприємство Орлан-Безпека звернулося з позовом до Приватного підприємства ВІЛЬНА УКРАЇНА-Р про стягнення 81 554,77 грн., з яких: 75 500,00 грн. сума основного боргу, 3 180,98 грн. 3% річних, 2 873,79 грн. відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції та судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання послуг з охорони №2 від 01.11.2019 , в частині своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 11.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують одночасне надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу (фіскальний чек; опис вкладення у цінний лист). Роз`яснено відповідачу, що у разі не подання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вправі вирішити справу за наявними матеріалами. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та право подати відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь позивача, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 11.05.2021 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичні адреси сторін.

Відповідач листом від 01.06.2021 подав відзив на позовну заяву , в якому заперечує проти позову, вважає його безпідставним та зазначає, що з червня 2020 акти здачі - приймання робіт сторонами не підписувалися. Щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не заперечив.

Позивач листом подав заперечення на відзив на позовну заяву про стягнення боргу згідно договору про надання послуг з охорони , в яких просить залишити відзив на позовну заяву про стягнення боргу згідно договору про надання послуг з охорони без задоволення.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

01.11.2019 між Приватним підприємством Орлан-Безпека (Позивач) та Приватним підприємством ВІЛЬНА УКРАЇНА-Р (Відповідач, Замовник) було укладено договір №2 про надання послуг з охорони (а.с. 18-20).

Відповідно до. п.1.1. договору замовник передає, а охорона приймає під охорону об`єкт, а саме території сільськогосподарських баз, що розташовані в смт. Іваничі Волинської області та в с. Самоволя Іваничівського району Волинської області та які належать замовнику на праві приватної власності.

Пунктом 1.3. Договору сторони погодили, що в подальшому на час дії цього договору охорона здійснює фізичну охорону об`єкта, а замовник своєчасно здійснює оплату послуг охороні на умовах і в порядку встановлених цим договором.

Вартість послуг з охорони за цим договором визначається на підставі розрахунку вартості послуг (додаток №2 до договору), який є невід`ємною частиною до цього договору. (п.6.1. договору).

Акт виконаних робіт підписується сторонами до 5-го числа місяця, наступного за календарем місяцем в якому фактично надавалися послуги з охорони, а також по закінченні терміну дії цього договору. (п.6.2. договору).

Додатком №2 до договору №2 від 01.11.2019 про надання послуг з охорони визначено, що з 01.11.2011 розрахунок вартості послуг проводиться таким чином:

№Найменування поста (оплачуваного працівника)№ постаВартість грн…міс.
1.Центральний контрольно-пропускний пункт +патруль по території121 000
2Центральний контрольно-пропускний пункт +патруль по території221 000
3.Всього: 42 000

Пунктом 6.3 Договору сторони погодили, що підписання акту виконаних робіт замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

На виконання умов Договору, за період з 10.09.2020 по 31.01.2020 позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з охорони об`єкта, що не заперечується сторонами та підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- акт здачі прийняття робіт №37 від 10.09.2020 на суму 14 000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №31 від 31.08.2020 на суму 42000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №26 від 31.07.2020 на суму 42000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №22 від30.06.2020 на суму 42000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №18 від 31.05.2018 на суму 21 000.00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №14 від 31.04.2020 на суму 21 000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №9 від 31.03.2020 на суму 42000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №5 від 29.02.2020 на суму 42000,00 грн.;

- акт здачі прийняття робіт №1 від 31.01.2020 на суму 42000,00 грн.

Пунктом 6.6 Договору сторони погодили, що в разі, якщо послуги з охорони вважаються наданими в повному обсязі за попередній календарний місяць згідно умов цього договору, замовник зобов`язаний до 7-го числа місяця, наступного за календарним місяцем в якому фактично надавалися послуги з охорони здійснити оплату у розмірі 100% вартості послуг, вказаних в додатку №2 до договору, але не раніше виставлення рахунків охороною.

З матеріалів справи судом встановлено, що з грудня 2019 у відповідача утворилася заборгованість за надані послуги в сумі 75 000,00 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків та випискою з рахунку (а.с. 34-35).

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу охоронних послуг за період з 30.11.2019 по 22.12.2020 згідно договору №2 про надання послуг з охорони від 01.11.2019 на загальну суму 392 000,00 грн.

22.12.2020 з метою врегулювання спору мирним шляхом, позивач звернувся до відповідача з листом-претензією (а.с. 52), в якому просив оплати суму боргу за договором у розмірі 75 000,00 грн., а також було направлено рахунки та акти виконаних робіт.

Водночас, відповідачем не було здійснено розрахунок за надані послуги охорони, чим порушено умови договору, а саме п.6.2, 6.6 договору.

Згідно з п.6.2 договору визначено, що акт виконаних робіт підписується сторонами до 5-го числа місяця, наступного за календарем місяцем в якому фактично надавалися послуги з охорони, а також по закінченні терміну дії цього договору.

Відповідно п.6.6. договору сторони погодили, що в разі, якщо послуги з охорони вважаються наданими в повному обсязі за попередній календарний місяць згідно умов цього договору, замовник зобов`язаний до 7-го числа місяця, наступного за календарним місяцем в якому фактично надавалися послуги з охорони здійснити оплату у розмірі 100% вартості послуг, вказаних в додатку №2 до договору, але не раніше виставлення рахунків охороною.

Пунктом 6.3. договору зазначено, що підписання акта виконаних робіт замовником є підтвердженням відсутності претензій з його боку. (п.6.3. договору).

Згідно п.6.4. договору, в разі відсутності претензій замовник зобов`язаний підписати акт виконаних робіт у строки, вказані в п.6.2. договору, в іншому разі повинен виконати вимоги п.5.2. договору.

Пунктом 6.5. договору визначено, що в разі не підписання акту виконаних робіт у вище вказані строки, послуги охорони об`єкта за попередній календарний місяць вважаються надані у повному обсязі та замовник претензій щодо їх повноти та якості не має, і в подальшому будь-які претензії щодо неналежного виконання зобов`язань чи щодо заподіяння збитків (шкоди) з вини охорони не приймаються.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 6.7 договору відповідач мав оплачувати надані позивачем згідно договору охоронні послуги не пізніше 20 числа календарного місяця.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що між сторонами існували договірні правовідносини, які були припиненні через неналежне виконання умов договору і відповідно не були підписані акти прийняття виконання робіт, щодо заборгованості в сумі 75 000,00 грн. не заперечує.

Згідно із ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Суд зауважує,що надані під час дії Договору охоронні послуги мають бути оплачені відповідно до його умов, а припинення дії договору не встановлює обов`язку його сторін узгодити інший порядок розрахунків.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача за надані на підставі договору охоронні послуги у розмірі 75 000,00 грн., відповідачем наявність заборгованості не заперечується .

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім зазначеного вище, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 180,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 873,79 грн. за період з 07.12.2019 по 30.12.2020.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ суд встановив про підставність нарахованих 3% річних в сумі 3 180,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 873,79 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

Щодо стягнення з відповідача 11 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Дослідивши заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги №09/11-20, квитанція до прибуткового касового ордера№1010 від 10.11.2020 на суму 2 500,00 грн., ордер на надання правничої (правової) допомоги, посвідчення адвоката та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №5276 від 28.09.2012 на ім`я Драган Я.С.

Згідно додаткової угоди визначено вартість послуг та об`єм витраченого часу адвоката, а саме:

1) Підготовка позовної заяви 5 год. ціна/год 500 грн. = 2 500,00 грн.;

2) Відповідь на відзив 5 год. ціна/год 500 грн.=2 500,00 грн.;

3) Представництво інтересів в суді 2 год. ціна /год 3 000,00 грн. = 6 000,00 грн., в сього 11 000,00 грн.

Суд звертає увагу позивача, що справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та адвокат Драган Я.С. не здійснював представництво інтересів позивача в судовому засіданні, то в частині стягнення 6 000,00 грн. витрат на послуги адвоката обумовлених договором за представництво в суді слід відмовити.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правову допомогу в сумі 5 000, 00грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства ВІЛЬНА УКРАЇНА-Р (45300, Волинська область, Іваничівський район, смт. Іваничі, вул. Колгоспна, буд. 24, ) на користь Приватного підприємства Орлан-Безпека (02160, м.Київ, просп. Соборності, 15/17, к. 106; ) 81 554,77 грн. заборгованості, з якої: 75 000,00 грн. - сума основного боргу, 3 180,98 грн. 3% річних, 2 873,79 грн. інфляційних, 2 270,00 грн. -судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя М. С. Шум