ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Справа № 916/723/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

при секретарі судового засідання: Мукієнко Д.С.,

за участю представників:

позивача: Берікул М.О., згідно виписки з ЄДРЮОФОПтаГФ, на правах самопредставництва

відповідача: Куценко Л.В., згідно довіреності №2/4 від 12.04.2021р.,

розглянувши справу №916/723/21 за позовом Одеської митниці Держмитслужби (65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Роял Трейд Імпекс (54001, м. Миколаїв, вул. Шевченка,71) про стягнення 9862865,02грн. збитків,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснення учасників справи, клопотання, заяви сторін, процесуальні дії суду:

Позивач, позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 15.11.2018р. між Одеською митницею ДФС та ПП Роял Трейд Імпекс було укладено договір №165/2018 про надання послуг відповідального зберігання, згідно п.1.1. якого відповідач зобов`язується надати позивачу послуги відповідального зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які відповідно до ст.238 МК України зберігаються позивачем. Позивач вказує, що сторони у п.1.1.2. договору №165/2018 домовились про те, що конкретний перелік та види товару, які передаються на відповідне зберігання, визначаються сторонами в окремих актах прийому передачі. Пунктом 5.2. договору №165/2018 від 15.11.2018р. визначено місце надання послуг за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Хімічна, 1/21. Позивач зазначає, що за розділом VI договору №165/2018 від 15.11.2018р. зберігач зобов`язався, зокрема: забезпечити повне збереження переданого на відповідне зберігання товару та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності та якості товарів: організувати роботу складу митниці таким чином, щоб увезення на склад і вивезення зі складу товарів здійснювалися відповідно до вимог митного законодавства, а порядок зберігання товарів гарантував їх постійне перебування під митним контролем та унеможливлював надходження (вилучення) товарів з порушенням законодавства з питань державної митної справи; за першою вимогою поклажодавця повертати йому товари в тому самому стані, у якому вони були прийнятті на відповідне зберігання зі складанням відповідних документів, передбачених Порядком №627; за першою усною або письмовою вимогою поклажодавця надавати йому доступ до товарів. За твердженням позивача, у п.8.3. договору №165/2018 від 15.11.2018р. сторони визначили, що зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару - у розмірі його вартості, з урахуванням збитків визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою КМУ від 22.01.1996р. №116, та Методикою оцінки майна, затвердженою постановою КМУ від 10.12.2003р. №1891. Також позивач зазначив, що пунктами 7.1., 7.2, 7.3 договору №165/2018 від 15.11.2018р. передбачено, що по кожному окремому факту передачі майна на відповідальне зберігання зберігачеві сторони складають та підписують акт приймання-передачі майна на зберігання. Позивач вказує, що на підставі вищезазначених умов договору №165/2018 від 15.11.2018р. Одеська митниця ДФС згідно з актами прийому-передачі від 16.04.2014р. №б/н, від 27.11.2014р. №б/н, від 26.07.2017р. №б/н, від 16.10.2015р. №47, від 16.09.2015р. №38, від 11.09.2015р. №37, від 14.09.2015р. №30, від 30.07.2015р. №27, від 30.07.2015р. №26, від 17.07.2015р. №24, від 27.11.2014р. №47, від 13.06.2014р. №27/1, від 24.02.2014р. №13, від 13.12.2013р. №59, від 13.09.2016р. №б/н, від 02.03.2016р. №1, від 03.03.2016р. №2, від 25.03.2016р. №б/н, від 13.09.2016р., від 02.10.2014р. №21, від 17.01.2017р. №б/н передала на зберігання до ПП «Роял Трейд Імпекс» майно, перелічене у цих актах. Вищезазначені акти були підписані, як посадовими особами Південної митниці Міндоходів, так і посадовими особами, правонаступником, Одеської митниці ДФС та представниками ПП «Роял Трейд Імпекс» та засвідчені печатками.

Також позивач вказав, що згідно п.1.1.1. розділу XI, договір №165/2018 від 15.11.2018р. набуває чинності з 01.01.2018р. і діє до 31.12.2018р. або в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань по договору (повна оплата, тощо). Реорганізація зберігача чи поклажодавця, або перехід права власності на складські приміщення, де зберігається майно до інших осіб, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і договір зберігає свою чинність для нового власника (їх правонаступників), якщо інше не передбачається цим договором або чинним законодавством (п.11.5 розділ XI договору). Додатковою угодою №1 від 27.12.2018р. до договору від 15.11.2018р. №165/2018 встановлено, що договір набуває чинності з 01.01.2018р. і діє до 31.03.2019р.

Як зазначає позивач, 12.12.2019р. відповідно до наказу Одеської митниці ДФС №111-аг «Про проведення інвентаризації», інвентаризаційна комісія митниці прибула за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/21, для проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання станом на 12.12.2019р. до ПП «Роял Трейд Імпекс», про що складено акт від 12.12.2019р. №б/н, з якого вбачається, зокрема: «...у зв`язку з відсутністю матеріально-відповідальної особи ПП «Роял Трейд Імпекс» провести інвентаризацію не стало можливим». Також, позивач зазначає, що за результатами піврічної інвентаризації 2019 року, річної інвентаризації 2019 року, у зв`язку з відсутністю матеріально-відповідальної особи ПП «Роял Трейд Імпекс» (керівника або уповноваженого представника вказаних підприємств) та не допуску комісій до складів відповідального зберігання, а також відсутністю будь-якого реагування на листи Одеської митниці ДФС від 20.12.2019р. за №11407/10/15-70-03-05-30, №11408/10/15-70-03-05-30, №11409/10/15-70-03-05-30 щодо повернення майна, що має знаходитися на зберіганні ПП «Роял Трейд Імпекс», комісія не мала можливості встановити фактичну наявність майна, у зв`язку з чим було вирішено передати необхідні дані щодо встановлення нестачі на складі за ПП «Роял Трейд Імпекс» з метою вжиття заходів з проведення незалежної оцінки збитків від нестачі відповідно до вимог Порядку визначення збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою КМУ від 22.01.1996р. №116.

Крім того, позивач вказує, що на підставі договору №103/2020 від 24.06.2020р., укладеного між позивачем та ТОВ «Актив Інвестментс», останнім проведено незалежну оцінку ринкової вартості втраченого від нестачі майна, про що складено відповідний звіт, за яким вартість переданого відповідачу на зберігання та невіднайденого майна складає 9838365,02грн., у тому числі: ПДВ 1639727,50грн, мито - 503366,89грн., акциз - 4043,53грн.

Отже, позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги п.п.1.1.1., 1.3., 1.4., 6.3.4., 6.3.5., 6.3.6., 6.3.7., 6.3.12., 6.3.13., 6.3.14., 6.3.15., 6.3.16., 6.3.18., 6.3.17., 6.3.23., 7.4., 7.5. договору №165/2018 від 15.11.2018р., з підстав чого має нести відповідальність за спричинені збитки, які становлять: 9862865,02грн.=9838365,02грн. + 24500грн. (вартість витрат на проведення оцінки).

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, подав відзив на позов від 15.04.2021р. за вх.№10439/21, де вказує, що відповідно до додаткової угоди №1 від 27.12.2018р. строк дії договору зберігання №165/2018 від 15.11.2018р. сплинув 31.03.2019р., а отже, з 01.04.2019р. у відповідача, як зберігача за договором зберігання, був відсутній обов`язок зберігати майно, надане на зберігання за відповідним договором, також, з 01.04.2019р. у відповідача відсутня відповідальність за втрату майна, яка сталася після спливу встановленого договором строку зберігання. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не виконав встановлений ч.1 ст.979 ЦК України обов`язок забрати річ від зберігача після закінчен ня строку зберігання. Звідси, відповідач не вбачає з його боку порушення умов договору №165/2018 від 15.11.2018р., з огляду також на те, що перевірку наявності належного позивачу майна за місцем колишнього його зберігання, за результатами якої позивач дійшов висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань та вимог закону, позивач здійснив більше ніж через вісім місяців після спливу строку зберігання, значеного договором зберігання.

Також відповідач звернув увагу суду на те, що розрахунок збитків, про наявність яких заявляє позивач, зробле ний на підставі актів прийому-передачі майна на зберігання, складених у 2014 - 2017 роках, у той час, як договір зберігання, умовами якого позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, набув чинності з 01.01.2018р., а отже майно, про втрату якого через невиконання відповідачем умов договору зберігання, не могло бути передане відповідачу на підставі та на умовах договору зберігання, що також свідчить про без підставність позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.03.2021р. відкрито провадження у справі №916/723/21, постановлено розглядати справу №916/723/21 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 12.04.2021р. о 12год.40хв.

У судовому засіданні 12.04.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 26.04.2021р. о 12год.40хв.

У судовому засіданні 26.04.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 17.05.2021р. о 12год.00хв.

У судовому засіданні 17.05.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 31.05.2021р. об 11год.20хв., про продовження строку проведення підготовчого провадження до 16.06.2021р. включно.

У судовому засіданні 31.05.2021р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 16.06.2021р. о 12год.30хв.

Ухвалою суду від 16.06.2021р. закрито підготовче провадження по справі №916/723/21, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 07.07.2021р. о 14год.00хв.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

15.11.2018р. між ПП «Роял Трейд Імпекс» (зберігач) та Одеською митницею ДФС (поклажодавець) було укладено договір №165/2018 про надання послуг відповідального зберігання, за умовами якого зберігач зобов`язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які відповідно до ст.238 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем. Конкретний перелік та види товарів, які передаються на відповідальне зберігання, буде визначений в окремих актах прийому - передачі товарів на відповідальне зберігання. Найменування послуг згідно класифікатору робіт та послуг за Кодом Державної класифікації - ДІС 021:2015 код 63120000-6 «Послуги зберігання та складування». Товари зберігаються на території зберігача або в орендованих приміщеннях, зазначених в п.5.2. З моменту фактичної передачі його поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обов`язок по збереженню товарів в первинному вигляді. Право власності на товари до зберігача не переходить, вони не можуть бути задіяні в господарському обороті зберігача, бути переданими на зберігання, переміщеними у інше приміщення або виданими третім особам без відома та письмового дозволу поклажодавця. Вартість товарів, переданих на зберігання, визначається митницею шляхом проведення попередньої оцінки або товарознавчої експертизи у встановленому законодавством порядку (п.п.1.1.1., 1.1.2., 1.2., 1.3., 1.4., 1.5. договору).

Відповідно до п.п.5.1., 5.2. договору №165/2018 від 15.11.2018р. послуги надаються зберігачем після підписання договору та погоджуються сторонами окремо в актах прийому-передачі товарів. Місце надання послуг за адресами: м. Одеса, вул. Хімічна, 1/21 (згідно договору оренди від 21.07.15р. (з доповненням від 08.12.2017р. №9) між ТОВ «Висдом» та ПН «Роял Трейд Імпекс» на приміщення площею 1011,5 кв.м.).

Зберігач зобов`язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені договором; забезпечити повне збереження переданих на відповідальне зберігання товарів та вживати заходи, необхідні для забезпечення їх схоронності, а після закінчення відповідального зберігання повернути поклажодавцю ті самі товари; товари повинні бути повернуті в тому самому стані, у якому вони було прийняті на відповідальне зберігання, в строк визначений поклажодавцем; при неможливості в передбачений договором строк надати послуги, невідкладно в цей же день письмово повідомити про це поклажодавця; організовувати роботу складу митниці таким чином, щоб ввезення на склад і вивезення зі складу товарів здійснювалось відповідно до вимог чинною законодавства, а порядок зберігання товарів гарантував їх постійне перебування під митним контролем та унеможливлював надходження (вилучення) товарів з порушеннями законодавства (п.п.6.3.1., 6.3.4., 6.3.14., 6.3.15., 6.3.23. договору №165/2018 від 15.11.2018р.).

Згідно п.п.7.2., 7.4., 7.5., 8.3. договору №165/2018 від 15.11.2018р. по кожному окремому факту передачі товарів на відповідальне зберігання зберігачеві поклажодавець складає у 2 (двох) примірниках та підписує і засвідчує круглою печаткою зі свого боку акт приймання-передачі товарів на зберігання. Зберігач підписує і засвідчує круглою печаткою 2 (два) примірника акту, 1 (один) з яких повертає поклажодавцю. Повернення товарів поклажодавцю здійснюється за першою письмовою вимогою останнього, шляхом укладання відповідного акту прийому-передачі товарів на підставі письмової вимоги поклажодавця, заявленої до закінчення строку дії договору, або у випадку закінчення строку дії договору. Повернення товарів поклажодавцю здійснюється до закінчення терміну дії договору або у випадку закінчення строку дії договору в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання зберігачу в схоронному вигляді з урахуванням змін його природних властивостей. Зберігач несе відповідальність згідно частини першої стані 936 Цивільного кодексу України за зберігання товарів, переданих поклажодавцем та зобов`язаний повернути його у схоронності. Вартість товарів, переданих на зберігання, визначається відповідно до вимог статті 951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням товарів, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) товарів - у розмірі його вартості, у разі пошкодження товарів - у розмірі суми, на яку знизилася їх вартість. Також, якщо внаслідок пошкодження товару його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цих товарів і вимагати від зберігача відшкодування їх вартості, з урахуванням вимог Порядку визначення розміру збитків під розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженому постановою КМУ від 22.01.1996р. №116 (із змінами).

Відповідно до п.п.11.1., 11.2., 11.3. договору №165/2018 від 15.11.2018р. договір набуває чинності відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України з 01.01.2018р. і діє до 31.12.2018р. або в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань по договору в частині оплати. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. Зміни або доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати їх надання на розгляд іншою стороною.

Додатковою угодою №1 від 27.12.2018р. сторони визначили, що договір №165/2018 від 15.11.2018р. діє з 01.01.2018р. до 31.03.2019р.

В підтвердження передавання відповідачу на відповідальне зберігання товарів позивач подав до справи акти прийому-передачі від 16.04.2014р. №б/н, від 27.11.2014р. №б/н, від 26.07.2017р. №б/н, від 16.10.2015р. №47, від 16.09.2015р. №38, від 11.09.2015р. №37, від 14.09.2015р. №30, від 30.07.2015р. №27, від 30.07.2015р. №26, від 17.07.2015р. №24, від 27.11.2014р. №47, від 13.06.2014р. №27/1, від 24.02.2014р. №13, від 13.12.2013р. №59, від 13.09.2016р. №б/н, від 02.03.2016р. №1, від 03.03.2016р. №2, від 25.03.2016р. №б/н, від 13.09.2016р., від 02.10.2014р. №21, від 17.01.2017р. №б/н.

Також позивач подав до справи акт від 12.12.2019р. про те, що не мав змоги провести інвентаризацію майна на зберіганні у зв`язку з відсутністю матеріально відповідальної особи ПП «Роял Трейд Імпекс».

24.06.2020р. позивач уклав із ТОВ «Актив Інвестментс» договір №103/2020 щодо проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, на виконання якого товариством складено звіт, згідно якого вартість переданого відповідачу на зберігання та невіднайденого майна складає 9838365,02грн., у тому числі: ПДВ 1639727,50грн, мито - 503366,89грн., акциз - 4043,53грн.

За виконані ТОВ «Актив Інвестментс» оціночні послуги позивач сплатив 24500грн., в підтвердження чого подав платіжне доручення №285 від 11.11.2020р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ч.ч.1, 3, 4 ст.225 ГК України).

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

Породжуючи настання цивільних прав та обов`язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника та шкодою полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв`язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення шкоди як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності такої шкоди та обґрунтованості її розміру.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що об`єктивною стороною правопорушення є наявність шкоди в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та шкодою. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.631 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (частина 1 статті 938 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 ЦК України).

Частиною 3 ст.950 ЦК України передбачено, що зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно до ст.948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною 1 ст.949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Так, судом встановлено, що 15.11.2018р. між сторонами спору було укладено договір відповідального зберігання, строк дії якого сторони визначили за додатковою угодою від 27.12.2018р. з 01.01.2018р. до 31.03.2019р.

Між тим, подані позивачем до справи акти прийому-передачі товарів містять дати їх складання, що передують строку початку дії договору, який охоплений періодом з 01.01.2018р. і діє до 31.03.2019р. До того ж вказані акти містять посилання на їх складання на підставі інших договорів про надання послуг відповідального зберігання, ніж той, що став підставою для позову у даній господарській справі.

Так: акти прийому-передачі товарів та транспортних засобів від 16.04.2014р., №27/1 від 13.06.2014р. складені на підставі договору про надання послуг відповідального зберігання №288 від 07.04.2014р.; акти від 26.07.2017р., від 13.09.2016р., №1 від 02.03.2016р., №2 від 03.03.2016р., від 25.03.2016р., від 17.01.2017р. на підставі договору №44 від 29.02.2016р.; акти №47 від 16.10.2015р., №38 від 16.09.2015р., №37 від 11.09.2015р., №30 від 14.08.2015р. на підставі договору №174 від 13.07.2015р.; акти №27 від 30.07.2015р., №26 від 30.07.2015р. на підставі договору №173 від 13.07.2015р.; акти №13 від 24.02.2014р., №59 від 13.12.2013р., №21 від 02.04.2014р. на підставі договору №209 від 02.09.2013р.

Отже, подані позивачем акти приймання-передачі не підтверджують факту передачі позивачем відповідачу на зберігання товару саме по договору №165/2018 від 15.11.2018р., у зв`язку з чим позивачем не доведено суду порушення відповідачем зобов`язань по ньому щодо належного збереження поклажі.

Надані до справи акти приймання-передачі, які містять посилання на договори про надання послуг відповідального зберігання №288 від 07.04.2014р., №44 від 29.02.2016р., №174 від 13.07.2015р., №173 від 13.07.2015р., №209 від 02.09.2013р. жодним чином не вказують на умови таких договорів. За умови неподання позивачем до справи договорів про надання послуг відповідального зберігання №288 від 07.04.2014р., №44 від 29.02.2016р., №174 від 13.07.2015р., №173 від 13.07.2015р., №209 від 02.09.2013р. суд не взмозі пересвідчитись щодо умов таких та встановити наявність/відсутність порушення відповідачем відповідних зобов`язань. До того ж суд приймає до уваги те, що підставою для позову позивачем зазначено саме невиконання відповідачем зобов`язань по договору №165/2018 від 15.11.2018р., докази виконання якого сторонами у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, не підлягає судом задоволенню у повній мірі позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 9862865,02грн. збитків.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

За розгляд даного позову позивач сплатив 147942,98грн. судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню судом у повній мірі, сплачений позивачем судовий збір за розгляд даного позову відноситься за рахунок платника.

Керуючись ст.ст.129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Одеської митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Роял Трейд Імпекс (54001, м. Миколаїв, вул. Шевченка,71) про стягнення 9862865,02грн. збитків.

2. Понесені Одеською митницею Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А; ) витрати на оплату судового збору за розгляд позову в сумі 147942,98грн. покласти на платника.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 липня 2021 р.

Суддя І.А. Малярчук