ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2021 р. Cправа № 902/727/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

Представники сторін не з`явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за первісним позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

до: Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)

про стягнення 1021496,91 грн.

за зустрічним позовом Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

про визнання недійсними Додаткових угод до договору постачання природного газу від 01.10.2018 №3400/18-ТЕ-1

В С Т А Н О В И В :

24.07.2020 в Господарський суд Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про стягнення 1021496,91 грн заборгованості.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020 для розгляду вказаної справи визначено головуючого суддю Лабунську Т.І.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Зважаючи на подану суддею Лабунською Т.І. заяву, а також керуючись п.п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та ч. 2 п. 16.1 Порядку автоматизованого розподіл судових справ в Господарському суді Вінницької області, 10.08.2020 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 902/727/20, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою від 12.08.2020 суддею Маслієм І.В. справу № 902/727/20 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 22.09.2020.

Ухвалою від 22.09.2020 суд постановив зупинити провадження у справі №902/727/20 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах об`єднаною палатою Верховного суду у справі № 903/918/19.

02.02.2021 судом на адресу сторін було направлено лист №902/727/20/200/21, яким зобов`язано учасників справи протягом п`яти днів з дня отримання даного листа письмово повідомити суд про стан розгляду об`єднаною палатою Верховного суду справи № 903/918/19, надавши належним чином засвідчене останнє ухвалене судове рішення у ній.

Ухвалою від 16.04.2021 суд призначив судове засідання для вирішення питання щодо поновлення провадження у справі на 11.05.2021, в зв`язку з не надходженням, станом на 16.04.2021 жодних відомостей від учасників справи щодо стану розгляду об`єднаною палатою Верховного суду справи № 903/918/19.

На визначену дату 11.05.2021 до суду з`явились представники сторін.

В судовому засіданні суд поновив провадження у справі, відклав підготовче засідання на 25.05.2021 та задовольнив усне клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що занесено до протоколу судового засідання (Протокольна Ухвала).

25.05.2021 до суду надійшла зустрічна позовна заява без номеру та дати (вхідний № 544/21 від 25.05.2021) Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсними Додаткових угод до договору постачання природного газу від 01.10.2018 №3400/18-ТЕ-1.

Позовні вимоги, зустрічної позовної заяви, обґрунтовані тим, що Додаткова угода №1 від 19.10.2018 до договору постачання природного газу від 01.10.2018 №3400/18-ТЕ-1 укладена з порушенням вимог ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, оскільки, укладена сторонами після закінчення строку дії Договору. Тому вона не може змінювати умови Договору, у зв`язку з цим Додаткові угоди №2-19 є недійсними.

25.05.2021 від Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" до суду надійшов відзив на позовну заяву та заява про відкладення розгляду справи до вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

На визначену судом дату 25.05.2021 з`явився представник позивача який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, відповідач правом участі представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується наявними в справі доказами.

Суд дослідивши матеріали зустрічного позову на доцільність його об`єднання до розгляду з первісним позовом встановив, що підстав для відмови в прийняті позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі немає. Зустрічний позов пов`язаний із первісним, оскільки підставою позовних вимог як за первісним так і за зустрічним є зобов`язання за Договором постачання природного газу від 01.10.2018 №3400/18-ТЕ-1.

В судовому засіданні 25.05.2021 суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднав їх в одне провадження (Протокольна Ухвала).

Крім того, в судовому засіданні суд відмовив у задоволенні заяви відповідача за первісним/позивача за зустрічним позовом про відкладення судового засідання до прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду, з власної ініціативи продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та задоволено усне клопотання представника позивача про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Протокольні ухвали).

Ухвалою від 25.05.2021 встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 10.06.2021 з 10.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/727/20 для судового розгляду по суті на 24 червня 2021 р.

04.06.2021 до суду від відповідача за первісним позовом надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, а саме додаткові докази в підтвердження позиції відповідача за первісним позовом.

24.06.2021 від представника відповідача надійшла заява про неможливість прибути в судове засідання 24.06.2021 за станом здоров`я та проханням перенести розгляд справи.

На визначену дату 24.06.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та в установленому законом порядку.

Обізнаність представника позивача за первісним позовом про дату та час судового засідання підтверджується протоколом судового засідання від 25.05.2021, з гідно якого останньому було задоволено усне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, разом з тим як вбачається з службової записки №110/2021 секретаря судового засідання, представник позивача на відеоконференцзв`язок у визначену дату та час не вийшов тому засідання з використанням звукозаписувальної техніки не проводилось.

Обізнаність відповідача за первісним позовом про дату та час судового засідання підтверджується, крім іншого, заявою представника відповідача про неможливість прибути в судове засідання 24.06.2021 за станом здоров`я та проханням перенести розгляд справи.

Заява представника відповідача про відкладення розгляду справи відхилена судом як необґрунтована, з огляду на наступне.

Відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Проте, відповідачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника, а неявка представника відповідача у даному випадку, на думку суду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 24.06.2021, в зв`язку з неявкою представників сторін на проголошення вступної та резолютивної частини рішення остання долучена до матеріалів справи без проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (в договорі Постачальник, позивач за первісним позовом) та Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (в договорі Споживач, відповідач за первісним позовом) укладено Договір №3400/18-ТЕ-1 постачання природного газу (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 200 тис.куб. метрів.

За змістом п. 3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Розділом 5 Договору сторонами погоджено ціну природного газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. Договору).

Також сторони дійшли згоди, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1. Договору).

Додатковими угодами до Договору № 1 від 19.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, № 4 від 26.11.2018, № 5 від 19.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 29.03.2019, № 8 від 25.04.2019, №9 від 25.04.2019, №10 від 21.05.2019, №11 від 31.05.2019, №12 від 27.06.2019, № 13 від 27.06.2019, №14 від 23.07.2019, №15 від 29.07.2019, №16 від 28.08.2019, №17 від 30.08.2019, №18 від 12.09.2019 та №19 від 30.09.2019, сторонами вносились зміни до умов Договору, зокрема, обсягів, періодів постачання та ціни, строку дії договору; (строк дії Договору продовжено по 30.09.2019 включно) (Т.1, а.с. 23-54).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 24139931,08 грн, на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (Т.1, а.с. 76-87).

Відповідач в свою чергу за поставлений природний газ розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору. При цьому матеріалами справи підтверджується відсутність основного боргу за Договором.

Як стверджує позивач в позовній заяві, оплату за природній газ відповідач здійснював з 09.11.2018 по 28.02.2020, однак здійснював її несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" 1021496,91 грн заборгованості, з яких: 717813,37 грн - пені; 179304,42 грн - 3% річних та 124379,12 грн - інфляційних втрат.

Відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, зокрема, що розрахунки за газ фактично не залежать від Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго", оскільки така плата здійснюється з коштів, які надходять за послуги теплопостачання від споживачів, іншою діяльністю підприємство не займається і доходів немає, при цьому підприємство не розпоряджається самостійно коштами, що надходять у якості оплати за вироблену з використанням природного газу, поставленого АТ "НАК "Нафтогаз України", теплову енергію, оскільки законодавство встановило відповідне обмеження.

Крім того, Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" акцентується увага, що сплата основного боргу за Договором проведена у повному обсязі, тому з урахуванням ступеню виконання зобов`язань за Договором, причин несвоєчасного виконання зобов`язання, відсутності прямого умислу на порушення зобов`язання, значимість підприємства відповідача за первісним позовом для населення та держави з огляду на постачання відповідачем теплової енергії саме населенню, відсутні підстави для стягнення неустойки з підприємства.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Проаналізувавши укладений між позивачем та відповідачем договір постачання природного газу №3400/18-ТЕ-1 суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

В силу приписів ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою./

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони дійшли згоди, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. Договору).

Умови договору щодо обмеження розміру пені не більше подвійної облікової ставки Національного банку України кореспондуються з приписами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

При цьому в силу приписів ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 10.3. договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржника по сплаті отриманого природного газу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Крім того, суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості, помилок не виявив, при цьому Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" власного контррозрахунку заборгованості не надано.

Окремо слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" врегульовано питання механізму проведення розрахунків за газ коштами, які надходять до теплогенеруючих та теплопостачальних організацій від споживачів, і він не стосується коштів, які спрямовуються для розрахунків за газ за рахунок державних субвенцій.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19 зазначено, що аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 79, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі - щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №903/918/19 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2020 р. у справі №917/530/19, про те, що відповідач, як теплопостачальна організація, не відповідає перед позивачем за прострочення в оплаті за поставлений природний газ в частині розрахунків, що здійснювалася відповідно до Порядку № 217 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими НКРЕКП нормативами перерахування коштів.

Наведена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2020 у справі №925/1235/19.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, положення Порядку № 217 не впливають на строки здійснення Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" оплати за поставлений позивачем газ, встановлені за Договором №3400/18-ТЕ-1 постачання природного газу від 01.10.2018.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, викладені відповідачем за первісним позовом у відзиві на позовну заяву, що теплопостачальне підприємство не впливає на порядок розрахунків за Договором, спростовується вищенаведеною судовою практикою, при цьому власного контророзрахунку заборгованості за період прострочення виконання зобов`язання Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" не подано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі.

Витрати на судовий збір за первісним позовом підлягають віднесенню на Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" в повному обсязі відповідно до ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання обґрунтованості зустрічного позову, суд враховує таке.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом вказує, що строк дії Договору №3400/18-ТЕ-1 постачання природного газу від 01.10.2018, укладений між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" був чітко визначений сторонами та закінчився 17.10.2018.

Разом з тим, Додаткову угоду №1 від 19.10.2018 про продовження строку дії такого Договору було укладено з порушенням вимог ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України, позаяк укладення спірної Додаткової угоди відбулося після закінчення строку дії Договору.

Таким чином, Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" вважає Додаткову угоду №1 від 19.10.2018 недійсною, що тягне за собою недійсність подальших додаткових угод з підстав їх укладення після закінчення дії Договору.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 12.1 Договору встановлено, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Спірною Додатковою угодою №1 від 19.10.2018 до Договору пункт 12.1 Договору викладено в такій редакції:

"Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 26.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

За приписами ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Будь-яка додаткова угода за своєю сутністю являє собою окремий договір, предметом якого є внесення змін до основного договору. Отже, сторони вправі врегулювати нею правовідносини, які виникли до її укладення, у тому числі питання перебігу строку основного договору.

Аналізуючи норми ЦК України та актуальну судову практику, слід зауважити, що закінчення строку договору не зумовлює припинення основного зобов`язання, а наявність невиконаного зобов`язання безумовно потребує його договірного врегулювання, і таке врегулювання шляхом укладення додаткової угоди щодо продовження строку договору до меж, необхідних для виконання зобов`язання, повністю відповідатиме принципам розумності та справедливості цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Окрім того, враховуючи принцип свободи договору, за яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 3, 627 ЦК).

Згідно із частиною 1 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами п. 12.1. Договору сторони погодили строк дії такого Договору в частині реалізації природного газу, при цьому підписавши Додаткову угоду №1 від 19.10.2018 до Договору, сторони засвідчили власне волевиявлення щодо продовження договірних відносин в цій частині, що не порушує принципу свободи договору, вимог розумності і справедливості.

Окрім того, припинення строку договору не свідчить про припинення зобов`язань за договором, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі.

Більше того, дії Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" щодо заявлення вимоги про визнання недійсною додаткової угоди, якою продовжено строк дії Договору в частині реалізації природного газу свідчить про суперечливу поведінку такої особи, позаяк відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом не заперечує факту споживання природного газу за періоди, що були продовжені з урахуванням спірної додаткової угоди та подальших додаткових угод №2-19 до Договору, при цьому основний борг за відповідні періоди Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" було погашено.

Таким чином, дії особи, що свідчать про її суперечливу поведінку у спорі є підставою для відмови стороні, що випливає з доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) та базується на принципі добросовісності (постанови ВС КГС від 17.11.2018 у справі №911/205/18 та від 09.04.2019 у справі №903/394/18).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Додаткової угоди №1 від 19.10.2018 до Договору №3400/18-ТЕ-1 постачання природного газу від 01.10.2018 недійсною в судовому порядку.

Отже, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Витрати на сплату судового збору за зустрічним позовом в силу приписів ст. 129 ГПК України покладаються на Комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго".

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601; ) 717813,37 грн - пені; 179304,42 грн - 3% річних; 124379,12 грн - інфляційних втрат та 15322,45 грн - витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

5. Витрати на сплату судового збору за зустрічним позовом в сумі 2270,00 грн залишити за Комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго".

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 05 липня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601)

3 - відповідачу (вул. Вишнева, буд. 24, м. Вінниця, 21037)