СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. Справа № 922/26/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.

та представників сторін:

позивача Єфременко О.О.(свідоцтво серія КС №6537/10 від 23.03.2018, довіреність №14-13 від 15.01.2021) в режимі відеоконференції;

відповідача Артюх Ю.В. (довіреність №40-257/4 від 25.01.2021, посвідчення №1601 від 12.11.2008);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1372Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 (суддя Н.А.Новікова, повний текст рішення складено 12.04.2021) у справі №922/26/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, м. Харків;

про стягнення 1 831 405,06 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства Харківські теплові мережі, в якому просить стягнути з останнього пеню, інфляційні, 3%річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором №3027/1920-БО-32 від 23.09.2019 у розмірі 1 831 405,06грн. з яких 1492748,36 грн. пені, 33107,26грн. інфляційних та 305549,44грн. 3%річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21 (суддя Н.А.Новікова) позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства Харківські теплові мережі на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 487931,54грн., з яких 149 274,83грн. пені, 305 549,44грн. 3% річних та 33107,26грн. інфляційних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 27471,10грн.

В решті позову відмовлено.

АТ НАК Нафтогаз України з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21 в частині відмови у стягненні пені в сумі 1343473,53 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Крім того, апелянт звернувся із клопотанням, в якому просить поновити строк на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що отримав повний текст оскаржуваного рішення 15.04.2021, про що свідчить додана до апеляційної скарги копія першої сторінки оскаржуваного рішення від 31.03.2021 зі штемпелем вхідної реєстрації поштової кореспонденції позивача, та копія конверту із поштовим ідентифікатором та відомостями із офіційного сайту Укрпошти.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ст. 233 Господарського кодексу України, не враховано майнових інтересів позивача; нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням; скрутне матеріальне становище відповідача не є винятковим випадком для зменшення розміру неустойки.

Посилається на не застосування місцевим судом в оскаржуваному рішенні правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №918/116/19 від 04.02.2020р., відповідно до якої зменшення штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушення його права на своєчасне отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 для розгляду справи №922/26/21 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 у справі №922/26/21 апеляційну скаргу АТ НАК Нафтогаз України на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

АТ НАК Нафтогаз України подало клопотання про усунення недоліків (вх.№5911 від 24.05.2021) в якому просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 28.04.2021 № на суму 30228,17 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 у справі №922/26/21 клопотання АТ НАК Нафтогаз України про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено, строк на подання апеляційної скарги поновлено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ НАК Нафтогаз України на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "30" червня 2021 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №115. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

Від представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№6746 від 10.06.2021) надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, у зв`язку з відпусткою судді Терещенко О.І., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 у справі №922/26/21 задоволено клопотання представника Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№6746 від 10.06.2021) про участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/26/21, яке відбудеться "30" червня 2021 р. об 12:00 год., у залі судового засідання №115 в режимі відеоконференції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№6144 від 28.05.2021), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

В судове засідання 30.06.2021 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції), який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в присутніх в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2019 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (споживач) було укладено договір постачання природного газу №3027/1920-БО-32 (надалі Договір).

Додатковими угодами №1 від 31.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, № 4 від 26.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 30.04.2020, №9 від 22.05.2020, №10 від 22.06.2020, №11 від 22.07.2020, №12 від 31.07.2020, №13 від 25.08.2020 сторонами було внесено зміни до окремих пунктів Договору.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п. 4.4. Договору, в редакції додаткової угоди №4 від 26.12.2019).

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 7.2 Договору (в редакції Додаткової угоди №5 від 28.01.2020), у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції додаткової угоди №8 від 30.04.2020) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 238 345 009,07грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками підприємств:

- від 31.10.2019 за жовтень 2019 року на суму 5 294 267,45грн.;

- від 30.11.2019 за листопад 2019 року на суму 37 584 434,46грн.;

- від 31.12.2019 за грудень 2019 року на суму 41 695 540,28грн.;

- від 31.01.2020 за січень 2020 року на суму 67 446 645,62грн.;

- від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 46 344 620,11грн.;

- від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 29 113 219,38грн.;

- від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 9 063 070,44грн.;

- від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 519 663,37грн.;

- від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 461 406,10грн.;

- від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 148 421,34грн.;

- від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 282 881,83грн.;

- від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 480 838,69грн.

Позивач стверджує, що відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, у зв`язку з чим, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині проведення розрахунків у строки визначені умовами договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1 492 748,36грн., суму інфляційних втрат у розмірі 33 107,26грн. та 3% річних в розмірі 305 549,44грн.

В свою чергу, відповідач визнає всі обставини на які посилається позивач та погоджується з розміром, строками та порядком нарахувань в частині 3% річних в сумі 305549,44грн. та інфляційних втрат в сумі 33107,26 грн., які заявлені до стягнення. Проте відповідач не погоджується з розміром та періодом нарахування пені та визнає пеню в розмірі 1 433 895,28грн., яка нарахована за період з 26.11.2019 по 11.03.2020.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на умови договору, перевіривши розрахунок позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат, обґрунтованими та правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 305549,44грн., інфляційних втрат у сумі 33107,26 грн;

Разом з тим, місцевий суд зменшив розмір пені на 90%, виходячи з того, що відповідач звернувся з клопотанням про зменшення суми пені на 90%, яке суд визнав обґрунтованим, врахувавши фінансовий стан Відповідача, причини неналежного виконання умов укладеного сторонами договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь загального виконання зобов`язання та особливості бюджетного фінансування, беручи до уваги необхідність стимулювання неухильного виконання зобов`язань, того факту, що сплата штрафних санкцій в повному обсязі зачіпає не лише майнові інтереси Відповідача, а й інтереси територіальної громади, зокрема щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню міста Харкова та з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, місцевим судом було задоволено клопотання Відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90% до 149274,83 грн.

Рішення місцевого господарського суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні 90% пені у розмірі 1343473,53 грн, у зв`язку із зменшенням судом першої інстанції штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин сторін положень ст. 233 Господарського кодексу України.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія зазначає наступне.

Спірним у даному випадку є наявність/відсутність виключних підстав для задоволення клопотання, заявленого підприємством відповідача, щодо зменшення розміру пені на 90%.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ставить право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім вищевикладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 по справі №924/243/19).

За правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто в сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

В свою чергу, позивач як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, і вважає клопотання про зменшення пені таким, що не може бути задоволеним.

В той же час, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду щодо наявності підстав для задоволення клопотання стосовно зменшення розміру пені з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки про заборгованість за спожиту теплову енергію від 12.01.2021, станом на 01.01.2021 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 4,0млрд.грн., у тому числі заборгованість населення 3,6млрд.грн, бюджетних установ - 186,2млн.грн, госпрозрахункових підприємств 155,6млн.грн, заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 63,1млн.грн.

Важкий фінансовий стан підприємства відповідача підтверджується балансом підприємства на 30.09.2020, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків станом на 30.09.2020 становила 7,9 млрд. грн.

Крім того, господарська діяльність відповідача по наданню житлово-комунальних послуг підпадає під сферу дії окремих законів, що спрямовані на захист інтересів споживачів цих послуг, але порушують інтереси підприємств, що надають ці послуги. Так, Законом України Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги №486/96 від 13.11.1996 до 01.01.2011 було заборонено нараховувати і стягувати із громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Хоча з 01.01.2011 заборона на нарахування й стягнення пені знята, але стягнення пені з населення передбачено Законом України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII лише з травня 2019 року на підставі укладених відповідно до вимог статей 13-15 цього закону договорів. Але укладення таких договорів відтерміновано на строк 5 місяців після закінчення карантину. Вказані обставини унеможливлюють нарахування та стягнення пені з громадян підприємством відповідача та позбавляють його джерел погашення по штрафних санкціях.

Законом України Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію дозволяється реструктурувати заборгованість за комунальні послуги строком до п`яти років.

Відповідно до довідки від 12.01.2021 (том 2 а.с. 6), станом на 01.12.2020 сума реструктурованої заборгованості складає 208,9 млн.грн., що на переконання суду підтверджує скрутний фінансовий стан підприємства.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ відбулось не тільки з вини відповідача, оскільки відповідач є комунальним підприємством і основним різновидом господарської діяльності відповідача є надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню та іншим споживачам. Основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення, що підтверджується довідкою від 12.01.2020 про кількість теплової енергії, відпущеної КП Харківські теплові мережі споживачам за 2020р.

Так, з листопада 2014 року КП Харківські теплові мережі працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, якою затверджений порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Згідно цього порядку теплопостачальні організації відкривають в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів населення, релігійні організації, бюджетні установи, інші споживачі. Всі кошти, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання КП Харківські теплові мережі, розподіляються згідно з нормативами, встановленими НКРЕКП, та перераховуються банком на рахунки постачальника природного газу (НАК Нафтогаз України), оператора газотранспортної системи (AT Укртрансгаз), оператора газорозподільних систем (ПАТ Харківміськгаз), постачальника покупної теплової енергії (ПрАТ Харківська ТЕЦ-5) та на поточний рахунок КП Харківські теплові мережі.

А тому з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору №3027/1920-БО-32 від 23.09.2019 позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 305 549,44 та інфляційних втрат в сумі 33107,26грн. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат, а тому стягнення таких нарахувань компенсує можливі негативні наслідки для позивача, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору.

Приймаючи до уваги, що КП Харківські теплові мережі у відповідності до рішення Харківської міської ради є централізованим підприємством щодо постачання населенню теплової енергії, а фінансування КП Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам, організаціям, при цьому, відповідач обмежений в можливості здійснювати нарахування населенню штрафних санкцій за порушення строків оплати чи не оплати таких послуг, а також обмежений в праві припиняти надання вказаних послуг, суд вважає, що стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі призведе до покладення на відповідача надмірного фінансового тягаря, що в свою чергу може негативно вплинути на інтереси населення м. Харкова, які є основними споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Крім цього, на переконання судової колегії, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, право кредитора щодо стягнення заявлених сум перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року №39/248, а також міститься у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем взагалі не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства позивача, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

Крім того, позивачем на підставі ст.625 ЦК України заявлялись вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які були визнані відповідачем і стягнуті судом в повному обсязі.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №908/3074/16, в правовій доктрині України визначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Статтями 549, 550 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Право на неустойку виникає в незалежності від наявності у кредитора збитків. Тобто, неустойка не носить компенсаційний характер і не покликана відшкодувати завдані позивачу збитки, в разі їх наявності.

Щодо посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду, наведені в постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19, відповідно до яких Верховний Суд зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99% нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, то при розгляді цієї справи вказані правові позиції не можуть бути враховані з огляду на відмінність обставин.

Так, на відміну від даної справи, у справі №918/116/19 в клопотанні про зменшення розміру пені на 99% не був обґрунтованим розмір зменшення пені. Судами не досліджувалась фактична спроможність відповідача по справі погасити заборгованість перед позивачем за умови існування рахунків зі спеціальним режимом використання. Крім того, досліджувались обставини, щодо зменшення розміру пені на 99%, тобто зменшення практично на 100%, в той час підчас розгляду цієї справи розмір пені був зменшений на 90%, що не дає підстави казати про нівелювання значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Зважаючи на викладене вище є абсолютно правильними висновки суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 90%, з огляду на особливості здійснення розрахунків та те, що відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, збитковість даного підприємства, а також на значну дебіторську заборгованість населення перед відповідачем. Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, не спростовують правильність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині, в якій це рішення ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду першої інстанції не спростовують, не можуть бути підставою для скасування спірного рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.03.2021 у справі №922/26/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.07.2021.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін