ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

30 червня 2021 року Справа № 926/894/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю помічниці судді Попової К.Г., що виконує повноваження секретаря судового засідання розглянувши справу №926/894/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" (58018, м.Чернівці, пров. Індустріальний, буд.2)

До Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" (59214, Чернівецька, обл. Вижницький р-н, с.Замостя, вул. Федьковича, буд. 7)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕМБУДСЕРВІС-ІНВЕСТ" (58000, м.Чернівці, вул. Головна, 226 - А, кв.29)

Про визнання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 335000,00 грн.

За участю представників:

Від позивача: Максимчук А.В. - директор; Каменецька Х.Д. - адвокат (ордер серії СЕ №1005784 від 20.01.21р.)

Від відповідача: Єфтемій Р.О. - адвокат (ордер серії СЕ №1021490 від 09.04.21р.)

Від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" про визнання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року, який укладений між сторонами недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 335000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року прибутково-видаткових накладних, а також довіреностей на отримання матеріальних цінностей позивачем протягом 2011 - 2014 років було поставлено відповідачу цеглу в загальній кількості 740210 шт. на загальну суму 1111046,00 грн. Протягом 2012-2014 років ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" частково сплачено за поставлену цеглу 335000,00 грн, а не оплачена ним цегла складає 776046,00 грн.

Факт наявності договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року, сплати за цим договором встановлено рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 року по справі №926/554/19, яке залишене в силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 року.

Проте, позивач стверджує, що спірний договір зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" підписано неуповноваженою на такі дії особою, а саме: директором Фонарюком Анатолієм Захаровичем, який діяв на підставі статуту. Однак діючим на час складання спірного договору статутом пунктом 7.20 визначено, що директор не має права укладати будь - які угоди на суму, що перевищують 100000,00 (сто тисяч) грн без згоди зборів учасників товариства або голови товариства. У спірному договорі відсутнє посилання на відповідні згоди, як це передбачено статутом товариства, а тому позивач вважає, що сплачені ним кошти за поставлену цеглу в розмірі 335000,00 грн є безпідставно сплаченими з огляду на те, що договір купівлі - продажу від 01.04.2011 року є недійсним, оскільки особа, яка його укладала від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс", не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

А відтак, позивач просить визнати недійсним договір купівлі - продажу від 01.04.2021 року та повернути безпідставно сплачені кошти в сум 335000,00 грн.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2021 року позовну заяву за вх.№894 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" залишено без руху.

23.03.2021 року на адресу Господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№1104).

Ухвалою суду від 23.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Підготовче засідання призначено на 12.04.2021 року.

12.04.2021 року відповідачем через відділ документального та інформаційного забезпечення подано відзив на позовну заяву (вх.№1450).

У своєму відзиві відповідач наголошує на реальності господарських відносин між сторонами за спірним договором та вважає, що твердження позивача є безпідставними з огляду на те, що в позовній заяві по даній справі, ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" як на підставу позовних вимог посилається на ті ж самі доводи та обставини, що досліджувались під час розгляду справи №926/554/19 та яким було надано оцінку судом. В межах справи №926/554/19 були відхилені посилення позивача про нікчемність спірного договору та безтоварність накладних згідно яких була поставлена цегла. На думку відповідача, позовна заява фактично зводиться до переоцінки висновків суду по справі №926/554/19.

За усним клопотанням позивача у підготовчому засіданні, 12.04.2021 року оголошено перерву до 05.05.2021 року.

05.05.2021 року позивач надав суду для долучення до матеріалів справи відповідь на відзив (вх.№1779), а також останнім заявлено клопотання про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕМБУДСЕРВІС-ІНВЕСТ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача (вх.№1780).

У своїй відповіді на відзив (вх.№1779) позивач звертає увагу суду на те, що у справі №926/554/19 судочинство здійснювалось в межах позовних вимог, а саме: позовні вимоги Приватного підприємства "Рембудсервіс-Кераміка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецькій молодіжний житловий комплекс" про стягнення заборгованості у сумі 778661,00 грн. Враховуючи, що у даній справі предметом позову є визнання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року недійсним, керуючись статтею 116 Цивільного кодексу України, позивач вважає правомірною вимогу про стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 335000,00 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 25.05.2021 року, залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕМБУДСЕРВІС-ІНВЕСТ".

21.05.2021 року на адресу суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача надійшли пояснення на позовну заяву (вх.№2047) та пояснення на заяву про залучення третьої особи (вх.№1002), відповідно до яких останній повідомив суд, що не є стороною чи вигоданабувачем договірних відносин позивача та відповідача з приводу придбання цегли, а також зазначив те, що розрахунки за неї не проводив. Також просив розгляд справи проводити без його участі.

25.05.2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 09.06.2021 року.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року відмовлено в задоволені клопотання позивача викладеного у його заяві від 05.05.2021 року вх.№1750 про допит свідків. Цією ж ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.06.2021 року.

Заслухавши в судовому засіданні, 24.06.2021 року вступне слово позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд перейшов до дослідження доказів в порядку статей 209-210 ГПК України.

Присутні у судовому засіданні, 24.06.2021 року уповноважені представники сторін не заперечували проти оголошення перерви у судовому засіданні до 30.06.2021 року.

До початку судового засідання, 30.06.2021 року адвокат позивача Каменецька Х.Д. подала до суду заяву про залучення доказів, щодо розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку із розглядом справи (вх.№2695).

В судовому засіданні, 30.06.2021 року після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів.

Позивач та його уповноважений представник заявлені позовні вимоги підтримали, а також просили задовольнити подану заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 28000,00 грн.

Представник відповідача підтримав викладену позицію у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також в усній формі заперечив проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 28000,00 грн.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання, 30.06.2021 року не з`явився, при цьому суд враховує його клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 року між Приватним підприємством "Рембудсервіс-Кераміка" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" (відповідач) укладено договір купівлі-продажу (далі - договір) (а.с.50).

Зі сторони Приватного підприємства "Рембудсервіс-Кераміка" договір підписано директором Димедом Василем Васильовичем, який діяв на підстав статуту з однієї сторони та зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" договір підписано директором Фонарюком Анатолієм Захаровичем, який діяв на підставі статуту, про що зазначено в преамбулі договору.

За умовами вказаного договору ПП "Рембудсервіс-Кераміка", зобов`язався поставити ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс", як покупцю, цеглу марки М-100 по ціні за 1 шт., яка визначається в накладних згідно діючих на заводі продавця цін на час продажу. Загальна орієнтовна кількість цегли, що продається за договором - 1 млн шт.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що покупець сплачує обумовлену договором вартість цегли на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що в 3-х денний строк з дня подання заявки покупцем та погодження кількості цегли, продавець передає покупцю цеглу, зазначену в п. 1.1. договору. При цьому продавець виписує накладну, а покупець надає довіреність на отримання матеріальних цінностей форми №М-2 та підписує накладну.

Відповідно до підпункту 6.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до передачі цегли та повної її оплати.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 року по справі №926/554/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 року позовні вимоги Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецькій молодіжний житловий комплекс" про стягнення заборгованості 778661,00 грн, з яких: основна заборгованість - 776046,00 грн, 3 % річних - 2615,00 грн задоволено в повному обсязі (а.с.11 - 38).

Згідно із частиною 4 статті 75 Господасркього процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Отже, встановлені у рішенні Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 року та постанові Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 року по справі №926/554/19 обставини щодо встановлення ціни договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року укладеного між ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" та ПП "Рембудсервіс - Кераміка" в розмірі 1111046,00 грн та факт здійснення покупцем часткової оплати протягом 2012-2014 років за поставлену цеглу в загальній кількості 740210 шт. у розмірі 335000,00 грн в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України - є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.

Предметом судового розгляду є вимога позивача до відповідача про визнання недійсними в судовому порядку договору купівлі - продажу цегли від 01.04.2011 року. Враховуючи підстави визнання оспорюваних правочинів недійсними, на які посилається позивач та заперечення наведені відповідачем та третьою особою, предметом дослідження у цій справі є наявність чи відсутність повноважень у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" Фонарюка Анатолія Захаровича на укладення та підписання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК Ураїни), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року по справі №761/15883/15.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з приписами ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи підстави визнання оспорюваного договору недійсним, на які посилається позивач, предметом дослідження у цій справі є наявність чи відсутність повноважень у директора на підписання такого договору.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа, що визначає його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про господарські товариства" (далі - Закон), яка діяла на момент укладання спірного договору акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту, повне і командитне товариство - засновницького договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України.

Згідно із приписами частини1 статті 58 Закону вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Частиною 1 статті 60 Закону визначено, що загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів.

Судом встановлено, що спірний договір з боку позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" підписано директором Фонарюком Анатолієм Захаровичем, який діяв на підставі статуту, про що зазначено в преамбулі договору.

Статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" затверджено проколом від 31.01.2011 року загальними зборами засновників товариства. (а.с. 71 - 80)

Відповідно до пункту 1.1. статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" створено на підставі Закону України "Про господарські товариства", цивільного та господарського законодавства України та здійснює свою діяльність згідно з чинними нормами даного законодавства та цим статутом, який затверджено загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" протоколом від 31.01.2011 року (далі - статут).

Відповідно до пункту 7.18. статуту директор товариства підзвітний зборам учасників товариства і організовує виконання їх рішень. Діє від імені товариства в межах встановлених ЗУ "Про господарські товариства", установчим договором і статутом товариства, має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Директор має право представляти інтереси товариства у взаємовідносинах з фізичними та юридичними особами, органами державної влади та управління, судовими органами, відкривати рахунки товариства в банках та проводити операції з ними, укладати угоди від імені товариства, видавати накази і розпорядження, обов`язкові для усі співробітниках товариства, здійснювати приймання та звільнення працівників, застосувати до них стягнення та заохочення, розробляти плати, положення, інструкції та інші акти внутрішнього врегулювання діяльності товариства. Директор не має права без згоди зборів учасників укладати угоди від імені товариства на свою користь (п.п.7.19. статуту).

Пунктом 7.20. статуту визначено, що директор не має права укладати будь - які угоди на суму, що перевищує 100000,00 (сто тисяч) гривень без згоди зборів учасників товариства або голови товариства.

Жодних рішень, погоджень або попередніх затверджень умов оспорюваного договору зборами учасників товариства, як то передбачено п.п. п. 7.20. статуту позивача, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи вони відсутні.

Таким чином, оскільки укладення договору купівлі-продажу від 01.04.2011 року відбулось за відсутності попереднього з погодження з загальними зборами учасників товариства позивача істотних умов спірного договору всупереч п. 7.20. вказаний правочини є таким, що вчинений директором ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" Фонарюком Анатолієм Захаровичем із перевищенням повноважень, які визначені п. 7.20. статуту ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" .

Одночасно, правилами частини 3 статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Водночас, питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

В даному спірному випадку, в преамбулі договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року встановлено, що договір укладений в особі директора Фонарюка Анатолія Захаровича, який діє на підставі статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс". В свою чергу, з огляду на те, що договір купівлі - продажу від 01.04.2011 року підписаний та скріплений печатками сторін, отже правоздатність, дієздатність та повноваження підписантів, які діють на підставі статутів перевірено відповідно до вимог законодавства. Наведене свідчить про обізнаність сторін правочинів про наявність обмеження повноважень у директора Фонарюка Анатолія Захаровича.

Заперечення відповідача щодо того, що у директора ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" Фонарюка А.З. був необхідний обсяг повноважень на підписання договору поставки з огляду на те, що в договорі не передбачено ціну договору, яка перевищує 100000,00 грн є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 року по справі №926/554/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 року наявним у матеріалах справи, яким встановлено факт поставки на суму 1111046,00 грн та факт оплати на суму 335000,00 грн. Тим самим і встановлено ціну договору, яка перевищує 100000,00 грн.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За загальним правилом, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.

При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення. Така ж правова позиція дотримана у постанові Верховного суду від 31.07.2019 по справі №910/2030/18.

В матеріалах справи відсутні будь-які документальні докази, які б підтвердили вчинення дії з прийняття договорів до виконання чи схвалення оскаржуваних правочинів органом уповноваженим для прийняття рішення про надання згоди на вчинення значних правочинів в розумінні пункту 7.20. статуту - загальними зборами або голови товариства.

За таких обставин, беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що при укладенні оскаржуваного договору купівлі - продажу сторонами порушено загальні вимоги, обумовлені правилами частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочинів, а саме оспорювані договори від імені покупця підписано - не уповноваженою особою і сторонам було про це відомо, позаяк протилежного суду не наведено, доказів в підтвердження наступного схвалення оспорюваного договору загальними зборами або голови товариства суду не подано, що в свою чергу є наслідком для визнання договору купівлі-продажу від 01.04.2011 року недійсними на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вже зазначалось вище, встановлені у рішенні Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2020 року та постанові Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 року по справі №926/554/19 обставини щодо встановлення ціни договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року укладеного між ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" та ПП "Рембудсервіс - Кераміка" в розмірі 1111046,00 грн та факт здійснення покупцем часткової оплати протягом 2012-2014 років за поставлену цеглу в загальній кількості 740210 шт. у розмірі 335000,00 грн в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України - є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.

Отже, кошти в розмірі 335000,00 грн перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" на рахунок Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" на виконання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року, який судом визнано недійсним, підлягають поверненню позивачу відповідно до положень статті 1212 ЦК України, а саме: особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року по справі № 6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року по справі № 910/9072/17 висловила позицію, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року по справі №910/15363/17, від 10.08.2018 року по справі № 910/22442/16.

Як зазначено вище, правова підстава для перерахування ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" на користь ПП "Рембудсервіс - Кераміка" коштів у сумі 335000,00 грн. відпала в зв`язку з визнанням договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року недійсним в судовому порядку.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст.236 ЦК України, у ПП "Рембудсервіс - Кераміка" відсутні правові підстави для зберігання коштів у розмірі 335000,00 грн, сплачених ТзОВ "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" в якості часткової оплати за поставлену цеглу за визнаним недійсним договором купівлі - продажу від 01.04.2011 року на підставі статті 215 Цивільного кодексу України.

Щодо заявленою вимоги адвоката позивача - Каменецької Х.Д. про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у справі може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як свідчать матеріали справи, правова допомога Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" у даній справі надавалась адвокатом Каменецькою Христиною Дмитрівною на підставі договору про надання послуг з правової (адвокатської) допомоги 20.01.2021 року, ордеру серії СВ №1005784 від 20.01.2021 року.

Згідно остаточного розрахунку понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 30.06.2021 року, адвокат виконав, а клієнт прийняв правову допомогу зазначену в п.1.1 договору з розгляду справи №926/894/21.

Розрахунком понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 30.06.2021 року підтверджено приймання-передавання наданих послуг правої допомоги адвокатом Каменецькою Х.Д. Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" в розмірі 28000,00 грн, пов`язаної із розглядом справи №926/894/21, зокрема, вивчення матеріалів справи, судової практики та формування правової позиції - 3 години (7200,00 грн), складання, формування та подання процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив, клопотання про залучення третьої особи) - 5 годин (12000,00 грн), представництво інтересів клієнта в Господарському суді Чернівецької області з розгляду справи №926/894/21 (12.04.2021 року, 05.05.2021 року, 24.06.2021 року, 30.06.2021 року - 4 години (9600,00 грн), що в загальному становить 12 годин - 28000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до пунктів 1.1. та 2.2. договору про надання правової допомоги від 20.01.2021 року (далі - договір) його предметом є те що, адвокат надає клієнту консультаційні, юридичні послуги та інші види правової (правничої) допомоги, а також захищає та представляє права та інтереси клієнта у справі про визнання договору купівлі - продажу недійсним та повернення сплачених коштів за договором купівлі - продажу на умовах і в порядку, що визначені цим договором зі всіма правами та обов`язками наданими сторонами у справі відповідно до норм чинного законодавства України без обмеження повноважень адвоката на вчинення певної процесуальної дії, а клієнт зобов`язується своєчасно оплатити аванс, гонорар (винагороду) за надання правої допомоги, судові та фактичні витрати необхідні для виконання цього договору.

Відповідно до пункту 3.1. цього договору гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктом 3.8. договору винагорода за послуги, що надаються адвокатом Каменецькою Х.Д. становить 40 відсотків від мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством України на день сплати послуг з 1 (одну) повну/неповну годину роботи адвоката на підставі розрахунку. У вартість робіт входить час проїзду до місця здійснення процесуальних чи інших дій в інтересах клієнта, очікування початку судового процесу з часу призначення до часу його фактичного початку або до часу повідомлення про його перенесення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється включно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 126 ГПК України та у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно статті 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04, п. 268, 269).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19, від 22.11.2019 року по справі № 910/906/18, від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17, від 04.06.2020 року по справі № 906/598/19 та в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами статті 129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката з представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" розміру гонорару, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування з відповідача судових витрат, підлягає задоволенню в сумі 28000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Всупереч наведеним нормам, відповідачем позовні вимоги спростовані не були.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" є обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 7295,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236 - 238, 240 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" (58018, м.Чернівці, пров. Індустріальний, буд.2) до Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" (59214, Чернівецька, обл. Вижницький р-н, с.Замостя, вул. Федьковича, буд. 7) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕМБУДСЕРВІС-ІНВЕСТ" (58000, м.Чернівці, вул. Головна, 226 - А, кв.29) про визнання договору купівлі - продажу від 01.04.2011 року недійсним та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 335000,00 грн. задовольнити в повному обсязі.

2.Визнати недійсним договір купівлі - продажу від 01.04.2011 року укладений між Приватним підприємством "Рембудсервіс-Кераміка" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс».

3.Стягнути з Приватного підприємства "Рембудсервіс - Кераміка" (59214, Чернівецька, обл. Вижницький р-н, с.Замостя, вул. Федьковича, буд. 7, код 31887091) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецький молодіжний житловий комплекс" (58018, м.Чернівці, пров. Індустріальний, буд.2, код 32572908) безпідставно сплачених коштів в сумі 335000,00 грн, судовий збір в сумі 7295,00 грн та 28000,00 грн витрат професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення схвалено та підписано 07.07.2021 року

Суддя С.М. Гушилик