ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/216/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до:

відповідача-1 Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"

відповідача-2 ОСОБА_1

про стягнення 5 169 242,71 грн,

за участю:

- секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

- представників:

позивача - Михайлик Л.Г.,

відповідача-1 - Івченка О.О.,

відповідача-2 - Гончарова М.В.,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

18.02.2021 Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 5 169 242,71 грн за договором поставки зерна майбутнього врожаю, а саме: 2 280 000 грн основної заборгованості, 1 333 800 грн пені, 652 367,75 грн відсотків річних, 570 000 грн штрафу та 333 074,96 грн курсової різниці.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- 21.01.2020 уклав з Відповідачем-1 договір поставки № ХРН0023Я-Ф, за умовами якого у строк до 01.09.2020 той зобов`язався поставити 760 т зерна ячменю 3 класу,

- додатковою угодою № 1 від 01.09.2020 строк поставки продовжений до 10.09.2020,

- платіжним дорученням № 733076 від 11.02.2020 сплатив Відповідачу-1 вартість товару на суму 2 280 000 грн,

- у свою чергу, Відповідач-1 не виконав взятих на себе зобов`язань, товар не поставив,

- за умовами пункту 4.3.1 договору він має право відмовитися від договору у випадку невиконання зобов`язань Відповідачем-1 та вимагати повернути всю суму попередньої оплати,

- у такому разі Відповідач-1 зобов`язаний також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних за період з дня отримання попередньої оплати до дня її повернення та штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати,

- відповідно до пункту 4.4 договору у разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5 % з дня одержання попередньої оплати до дня її повернення Відповідач-1 зобов`язаний сплатити курсову різницю, яка обраховується за певною формулою,

- за умовами пункту 6.3. договору у випадку порушення строку поставки Відповідач-1 зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення,

- пунктом 7.5 договору сторонами визначені наслідки неповідомлення Відповідачем-1 про наявність форс-мажорних обставин, а саме у такому випадку він позбавляється права посилатися на такі обставини,

- з метою забезпечення виконання Відповідачем-1 зобов`язань за вказаним договором 21.01.2020 уклав з Відповідачем-2 договір поруки № 59-П,

- за умовами договору Відповідач-2 зобов`язаний солідарно відповідати за невиконання зобов`язань Відповідачем-1,

- 30.12.2020 направив вимогу Відповідачу-2 про виконання зобов`язання, але вона ним не виконана,

- вимога була направлена за адресою та реквізитами, які вказані у договорі,

- направлення вимоги є правом, а не його обов`язком, у зв`язку з чим її неотримання Відповідачем-2 не звільняє його від виконання зобов`язання за договором поруки.

Дії та аргументи Відповідача-1

Приватне сільськогосподарське підприємство "Садове" заявлені вимоги визнало частково у сумі 2 280 000 грн та вказало, що:

- умовами договору не передбачено нарахування неустойки у розмірі 0,5 % та курсової різниці у випадку невиконання зобов`язань, оскільки пунктами 4.3 та 6.3. у такому випадку він зобов`язаний повернути суму попередньої оплати, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 30 % річних та штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати,

- обрахування курсової різниці є неправомірним, оскільки пунктом 4.3.2 передбачена формула нарахування у випадку часткового виконання умов договору, а не повного невиконання,

- у позовній заяві не наведено правових підстав для стягнення курсової різниці,

- за умовами пункту 7.1. договору установлені випадки звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин (погодні умови, стихійне лихо),

- відповідно до Сертифікату № 6500-20-1720 від 20.10.2020 Херсонською торгово-промисловою палатою засвідчена наявність форс-мажорних обставин (погодних умов), які існували у період з 01.03.2020 по 30.04.2020, та які унеможливили виконання зобов`язань за договором.

Дії та аргументи Відповідача-2

ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та вказав, що:

- за умовами пункту 6.2. договору поруки повідомлення вважаються зробленими належним чином, якщо вони направлені рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за адресами сторін,

- у розділі 7 договору вказана його адреса: 75401, Херсонська область, Голопристанський район, с. Пам`ятне, вул. Леніна, буд. 77, проте, надані Позивачем докази направлення вимоги вказують на факт її надіслання за іншою адресою, у зв`язку з чим він стверджує, що вимогу про погашення заборгованості засобами поштового зв`язку не отримував,

- Позивач не надав доказів вжиття заходів щодо відшкодування йому вартості страхового відшкодування по загиблим посівам,

- ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» повинна солідарно відповідати за зобов`язаннями Відповідача-1 за наслідками укладеного між ними договору страхування.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 29.03.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження. Нею ж сторонам установлені строки подачі процесуальних заяв.

Розгляд справи в режимі відеоконференції проведений у підготовчих засіданнях, які відбулися 26.05.2021 та 15.06.2021, а розгляд справи по суті - у засіданні 05.07.2021.

Установлені судом обставини

21.01.2020 АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", виступаюча у якості Покупця, та ПСП "Садове", як Постачальник, уклали договір № ХРН0023Я-Ф «поставки зерна майбутнього врожаю» (а.с. 11-26).

Відповідно до його умов, які впливають на вирішення спору:

- Постачальник у визначений строк поставляє Покупцю зерно ячменю 3 класу у кількості 760 т, а Покупець зобов`язаний сплатити вартість товару (пункт 1.1.),

- строк поставки - до 01.09.2020 (пункт 1.2.),

- загальна сума попередньої оплати за товар становить 2 280 000 грн (пункту 3.1.1),

- у разі повного невиконання Постачальником своїх зобов`язань Покупець має право відмовитися від виконання зобов`язань; при цьому Постачальник зобов`язаний повернути Покупцю на підставі письмової вимоги всі перераховані кошти, у тому числі проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % річних за період з дня одержання попередньої оплати до дня її повернення, та штраф у розмірі 25 % від суми попередньої оплати (пункт 4.3.1),

- у разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5 % з дня одержання попередньої оплати до дня її повернення у випадку невиконання умов договору щодо поставки, Постачальник зобов`язаний сплатити курсову різницю, яка обраховується за формулою: КР = (ПО/Курс1) - (ПО/Курс2) х Курс2; де ПО - сума попередньої оплати за недопоставлений товар, Курс1 - офіційний курс долара США до гривні на момент здійснення передоплати, Курс2 - офіційний курс долара США до гривні на момент виставлення вимоги (пункт 4.4.),

- Постачальник зобов`язаний укласти зі страховою компанією договір добровільного страхування та/або договір комплексного страхування, умовами яких буде передбачено, що Вигодонабувачем є Покупець (пункт 5.4.),

- у разі настання страхового випадку та отримання Покупцем страхової виплати у строк до 01.09.2020 сторонами укладається додаткова угода щодо зміни кількості товару, який підлягає поставці, або поверненню попередньої оплати (пункт 5.6.),

- у разі, якщо отримана сума страхового відшкодування менша ніж попередня оплата, Постачальник зобов`язується повернути залишок непокритої попередньої оплати з урахуванням відповідних штрафних санкцій (пункт 5.7.),

- у випадку поставки товару з порушенням строку, встановленого пунктом 1.2., Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю неустойку у розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення; у разі непоставки товару протягом 30 календарних днів з дати, визначеної в пункті 1.2, Постачальник зобов`язаний здійснити розрахунки з Покупцем у відповідності до пункту 4.3 (пункт 6.3.),

- сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань, якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, за умови, що сторона, яка зазнала їх дії, доведе вжиття усіх належних заходів для уникнення таких обставин та їх наслідків (пункт 7.1.),

- під форс-мажорними обставинами сторони розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, які вникли після укладення договору та об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань (пункт 7.2.),

- дія форс-мажорних обставин може бути викликана: винятковими погодними умовами і стихійними лихами (ураган, буревій, сильний шторм, циклон, торнадо, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, пожежа, посуха, блискавка, просідання і зсув ґрунту, епідемія); непередбачуваними діями/бездіяльністю іншої сторони, які відбуваються незалежно від волі і бажання сторін договору (страйк, локаут, дія суспільного/іноземного ворога, загроза війни, оголошена війна, збройний конфлікт, військові дії, військове вторгнення, введення комендантської години, суспільні безлади, терористичний акт, диверсії, піратство, блокада, революція, масові заворушення, загальна військова мобілізація, протиправні дії третіх осіб, аварія, вибух, примусове вилучення) (пункт 7.3.),

- сторона, для якої склались форс-мажорні обставини зобов`язана не пізніше 10 робочих днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки; сторона зобов`язана надати іншій стороні документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, яким посвідчене настання таких обставин та строк їх дії (пункт 7.4.),

- неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на такі обставини (пункт 7.5.),

- у разі існування форс-мажорних обставин понад 1 місяць, будь-яка сторона вправі в односторонньому порядку відмовитися від договору (пункт 7.6.),

- договір набуває чинності з моменту його укладення (пункт 9.2.).

У той же день АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (як Кредитор), ПСП "Садове" (як Боржник) та ОСОБА_1 (як Поручитель), уклали договір поруки № 59-П (а.с. 58-59), за умовами якого:

- Поручитель зобов`язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Боржником зобов`язань за договором № ХРН0023Я-Ф від 21.01.2020 (пункт 1.1.),

- предметом основного договору є зерно озимого ячменю 3 класу у кількості 760 т (пункт 2.1.),

- строк виконання зобов`язання за основним договором - 01.09.2020 (пункт 2.2.),

- Поручитель зобов`язаний протягом 3 банківських днів від дати отримання письмової вимоги Кредитора про невиконання Боржником забезпеченого порукою зобов`язання виконати відповідне зобов`язання шляхом перерахування грошового зобов`язання на рахунок Кредитора (пункт 3.5.1.),

- у разі невиконання Боржником забезпеченого порукою зобов`язання Поручитель відповідає поряд з Боржником як солідарні боржники (пункт 3.5.2.),

- договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками (пункт 6.1.),

- усі повідомлення вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за вказаними адресами сторін(пункт 6.3.),

- кожна сторона відповідає за правильність вказаних у договорів реквізитів та у разі їх зміни зобов`язується повідомити інші сторони не пізніше 5 календарних днів з моменту відповідної зміни (пункт 6.4.),

-будь-які зміни або доповнення до договору будуть мати юридичну силу тільки тоді, коли вони були складені у письмовому вигляді та підписані представниками (пункт 6.5.),

- адресою Поручителя є: 75401, Херсонська область, Голопристанський район, с. Пам`ятне, вул. Леніна, буд. 77 (розділ 7).

На виконання умов договору Позивач платіжним дорученням № 733076 від 11.02.2020 здійснив передоплату 2 280 000 грн (а.с. 57). Відповідно до відмітки «Укрексімбанку» платіж проведений 14.02.2020.

01.09.2020 між сторонами укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору поставки, за умовами якої змінені умови стосовно строку поставки, а саме визначено, що товар підлягає поставці до 10.09.2020 включно (а.с. 27).

17.09.2020 Позивач звернувся до Відповідача-1 з листом № 130-4-19/3622 від 16.09.2020 (а.с. 60), в якому висловив вимогу про виконання умов договору щодо поставки зерна ячменю у кількості 760 т або повернення суми попередньої оплати.

У подальшому 05.01.2021 Позивач звернувся до Відповідача-1 та Відповідача-2 з листами відповідно № 130-9-19/5397 від 30.12.2020 (а.с. 69-71) та № 130-2-19/5358 (а.с. 64-67), в яких висловив вимоги про сплату 2 280 000 грн попередньої оплати, 1 254 000 грн пені, 598 032,79 грн річних, 570 000 грн штрафу, 333 074,94 грн курсової різниці, а всього 5 035 107,73 грн.

Відправка вказаних листів підтверджується поштовою накладною № 741 від 95.01.2021 та описом вкладення у цінний лист (а.с. 72), а також поштовою накладною № 679 від 05.01.2021 та описом вкладення у цінний лист (а.с. 68). Поряд з цим, в опису вкладення в цінний лист про відправку листа Відповідачу-2 адресою відправки є: 75401, Херсонська область, Голопристанський район, с. Пам`ятне, ул. Леніна, буд. 77.

За обліковими даними Позивача Відповідачами зобов`язання за договором поставки не виконані.

Поряд з цим, судом установлено, що 26.12.2019 між ПСП "Садове" та Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія АСКА" були укладені договір "добровільного страхування посівів сільськогосподарських культур" № 3402027 (а.с. 29-37) та договір "комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур" № 3465566 (а.с. 38-56).

Зокрема, за договором № 3402027:

- вигодонабувачем є АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (преамбула),

- Відповідачем-1 (виступаючим у якості стахувальника) був застрахований озимий ячмінь на площі 400 га із загальною страховою сумою 1 800 000 грн (пункти 1.1, 1.2, 1.3.),

- страховим випадком є повна загибель застрахованих посівів внаслідок прямого впливу подій, передбачених договором (пункт 2.2.2.),

- вигодонабувач має право отримати страхове відшкодування у розмірі заборгованості за договором поставки зерна майбутнього врожаю (пункт 2.7.5.1.),

- для одержання страхового відшкодування стахувальник зобов`язаний надати страховику документи, необхідні для виплати (пункт 2.9.1.),

- страхове відшкодування виплачується протягом 30 календарних днів після оформлення і підписання страхового акта (пункт 2.9.4.).

У свою чергу, за договором № 3465566:

- вигодонабувачем є АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (пункт 1.6),

- на умовах договору застрахований майбутній врожай: озимий ячмінь на площах 187,30 га та 212,70 га (пункт 2.2.),

- страховим випадком є події, що відбулися, із настанням яких виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (пункт 3.1.),

- страховим ризиком є ймовірність загибелі або пошкодження рослин внаслідок несприятливих подій (пункт 3.2.),

- загальна страхова сума дорівнює 2 471 400 грн( пункт 5.4.),

- страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування (пункт 8.1.6.),

- страхувальник зобов`язаний подати страховику заяву на виплату страхового відшкодування та всю необхідну інформацію і документи, що підтверджують настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 8.3.11.3),

- для отримання страхового відшкодування страхувальник зобов`язаний надати Страховику документи, у тому числі заяву на виплату страхового відшкодування (пункт 9.1.1.),

- підставою для виплати страхового відшкодування є страховий акт, який оформлюється страховиком на підставі письмової заяви страхувальника і документів, визначених пунктом 9.1. (пункт 9.3.).

Відповідно до протоколу № 42 засідання місцевої комісії з питань ТЕБ та НС Голопристанської районної державної адміністрації від 09.10.2020 (а.с. 132-136) нею прийняте рішення про визнання факту загибелі озимого ячменю ПСП «Садове» на площах 105,59 га, 107.11 га та 59,3 га, яка сталася внаслідок складних погодних умов, обумовлених сильними заморозками у повітрі та на поверхні ґрунту, різких коливань денних та нічних температур, нестачі продуктивних опадів, ґрунтової та повітряної посухи.

Як слідує із Сертифікату № 6500-20-1720 про форс-мажорні обставин (а.с. 137), виданого Херсонською торгово-промисловою палатою за вих. № 27.01-01/12-590 від 23.10.2020, ним засвідчені форс-мажорні обставини: сильні заморозки у повітрі та на поверхні ґрунту, різкі коливання температур та посуха на території Голопристанського району Херсонської області, які мали місце у період з 01.03.2010 по 30.04.2020, за наслідками яких унеможливлене виконання зобов`язань за договором № ХРН0023Я-Ф «поставки зерна майбутнього врожаю» від 21.01.2020.

26.10.2020 Позивачем складена службова записка № 4/4/444 від 26.10.2020, в якій зафіксоване надання Відповідачем-1 26.10.2020 вказаного Сертифікату про форс-мажорні обставини (а.с. 138).

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин з поставки

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Умовами укладеного договору, з урахуванням додаткової угоди, сторони визначили (серед інших умов): предмет договору (поставка 760 т зерна ячменю 3 класу), строк (поставка до 10.09.2020 включно), вартість товару (2 280 000 грн) та порядок розрахунків (попередня оплата у сумі 2 280 000 грн).

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Згідно з приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 статті 267 ГК України визначає, що строки поставки встановлюються сторонами у договорі.

Поряд з цим, за змістом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Так, відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами укладеного договору поставки сторонами визначено, що оплата товару повинна здійснюватися шляхом її повної передоплати, а тому на спірні правовідносини розповсюджуються положення статті 693 ЦК України. За частиною 1 цієї статті, якщо договором встановлений обов`язок покупця сплатити вартість товару до його передання продавцем, покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором.

З викладених обставин та правових положень слідує, що за умовами договору поставки Відповідач-1 за результатами здійсненої Позивачем повної попередньої оплати вартості товару зобов`язаний був у строк до 10.09.2020 (включно) поставити 760 т зерна ячменю 3 класу.

У визначений договором строк Відповідач-1 взяті на себе зобов`язання не виконав, поставку не здійснив та під час судового розгляду справи ці обставини не спростував.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

За таких обставин суд висновує, що Відповідач-1 не здійснив поставку обумовленого товару, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У пункті 8.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що ці принципи втілюються у нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Водночас, суд не абсолютизує наведені принципи по відношенню до поведінки Відповідача-1, оскільки вона може бути наслідком не тільки суб`єктивних, але і об`єктивних причин. Проте, з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України він повинен довести наявність відповідних причин.

У свою чергу, Відповідач-1 не надав доказів існування об`єктивних причин та обставин, які б вказували на вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, у тому числі хоча б часткового.

З огляду на викладене суд вважає, що Відповідач-1 несумлінно поставився до виконання зобов`язання з поставки товару, проявив необачність стосовно виконання, а тому його дії є несправедливими та недобросовісними по відношенню до Позивача.

Щодо повернення суми попередньої оплати та курсової різниці

Частина 2 статті 693 ЦК України встановлює, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, положення наведеної норми встановлюють обов`язок Відповідача-1 повернути суму отриманої попередньої оплати за наслідками невиконання зобов`язання з поставки товару.

У пункті 4.3.1. договору поставки сторони обумовили, що у разі повного невиконання Відповідачем-1 зобов`язання Позивач має право відмовитися від виконання зобов`язань та вимагати повернути на підставі письмової вимоги всі перераховані кошти.

У свою чергу, Відповідач-1 проігнорував вимогу Позивача (висловлену у листі № 130-4-19/3622 від 16.09.2020) про повернення 2 280 000 грн попередньої оплати, чим не виконав відповідне зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотне.

Неповернення суми попередньої оплати після закінчення строку поставки вказує на несумлінне виконання Відповідачем-1 такого зобов`язання та прояв необачності стосовно виконання, а тому його дії у цьому є також несправедливими та недобросовісними по відношенню до Позивача.

Відтак, вимоги Позивача про стягнення суми попередньої оплати є правомірними.

При визначенні правомірності стягнення попередньої оплати з Відповідача-1 суд не вважає обґрунтованими посилання Відповідача-2 на відповідальність ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» за наслідками укладених договорів страхування в частині стягнення страхових сум.

Так, відповідно до наведених умов договорів страхування, які були укладені між Відповідачем-1 та Страховою компанією Позивач визначався лише вигодонабувачем, який мав право лише на отримання страхових виплат за наслідками настання страхових випадків та безпосередніх дій Страхувальника (Відповідача-1) з подачі відповідних документів. При цьому за умовами договорів страхування Позивач взагалі не мав будь-якого права або обов`язку з подачі та формування необхідних документів. Позивач також не був стороною договорів страхування.

Відносини у сфері страхування майна та ризиків регулюється, серед іншого, положеннями Закону України «Про страхування».

За основними положеннями Закону про страхування, які впливають на вирішення спору:

- страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1),

- страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування (абзац 4 статті 3),

- предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування) (стаття 4),

- договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (абзац 1 статті 16),

- здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (стаття 25).

З викладених правових положень слідує, що за договором страхування допускається виплата страхового відшкодування іншій (третій) особі, яка є вигодонабувачем такої виплати. Проте, ініціатива щодо виплати страхового відшкодування вигодонабувачу лежить безпосередньо на страхувальнику. Така ініціатива проявляється у подачі страхувальником страховику заяви та страхового акта, а також зазначенні необхідності виплати вигодонабувачу.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договорів страхування, хоча і являються обов`язковою умовою здійснення попередньої оплати Позивачем (за умовами пункту 4.1. договору поставки), але вони не впливають на обов`язки Відповідача-1 стосовно безпосередньої поставки та повернення суми попередньої оплати.

Умовами пункту 4.4. договору поставки сторонами обумовлена можливість застосування курсової різниці у разі збільшення курсу долара США по відношенню до гривні більш ніж на 5 % у випадку невиконання умов договору щодо поставки товару та необхідності повернення здійсненої передоплати.

Відтак, сторонами у пунктах 4.3.1. та 4.4. встановлений порядок та умови повернення попередньої оплати, які необхідно сприймати як обов`язок Відповідача-1 у випадку повного невиконання зобов`язання з поставки повернути Позивачу суму попередньої оплати, а у випадку коли курс долара США збільшився на дату виставлення вимоги про повернення коштів на 5 % по відношенню до курсу на дату отримання попередньої оплати - сплатити курсову різницю.

За розрахунками Позивача ця різниця складає 333 074,96 грн та розрахована виходячи із курсу долара США станом на момент здійснення передоплати (14.02.2020) та на момент виставлення вимоги про повернення коштів (16.09.2020).

Надаючи оцінку правомірності нарахування цієї суми суд зазначає наступне.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (частина 1); сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина 2).

Поряд з цим, за статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (частина 1); якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи

іншим нормативно-правовим актом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті,

- у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Водночас, у пункті 6.3.4. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 01.02.2020 у справі № 910/10191/17 Суд вказав, що положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Відтак, сторонами правомірно у пункті 4.4. договору урегульовані правовідносини стосовно можливого застосування курсової різниці. При цьому, умови наведеного пункту стосуються випадків як повного, так і часткового невиконання умов договору Відповідачем-1 щодо поставки товару та необхідності повернення коштів. «Повернення коштів» сприймається судом як обумовлений пунктом 4.3.1. випадок повернення сплачених Позивачем Відповідачу-1 коштів - суми попередньої оплати вартості товару, оскільки договір не містить умов стосовно сплати інших коштів.

У зв`язку з цим заперечення Відповідача-1 стосовно неправомірності застосування до спірних правовідносин пункту 4.4. договору є помилковими.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання з поставки

У пункті 6.3. договору поставки сторони обумовили відповідальність Відповідача-1 у випадку поставки з порушення строку шляхом нарахування Позивачем неустойки у розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення.

Поряд з цим, у пункті 4.3.1. сторонами досягнута згода стосовно сплати Відповідачем-1 штрафу у розмірі 25 % від суми попередньої оплати у випадку невиконання зобов`язання з поставки.

Зокрема, Позивач нарахував 1 333 800 грн пені за період з 11.09.2020 по 05.01.2021 та штраф у сумі 570 000 грн від суми 2 280 000 грн.

Вирішуючи спір у цій частині суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

У пункті 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування положень статей 216 та 217 ГК України та вказав, що:

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника,

- такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2), а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

У пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання,

- до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за її допомогою забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; вона стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку Відповідач-1 у строк до 10.09.2020 (включно) не поставив обумовлений договором товар, вартість якого складала 2 280 000 грн, а тому Позивач правомірно нарахував пеню у сумі 1 333 800 грн за період з 11.09.2020 до 05.01.2021 (117 днів) виходячи із розрахунку за формулою: (вартість непоставленого товару) х 0,5 % (розмір пені) х (кількість прострочених днів) = пеня; а саме: 2 280 000 грн х 0,5 % х 117 = 1 333 800 грн.

При цьому суд враховує, що розмір пені не обмежується подвійною обліковою ставкою Національного Банку України, оскільки положення статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» стосується нарахування пені щодо грошових зобов`язань. Натомість передбачена умовами пункту 6.3. договору пеня стосується її нарахування за несвоєчасну поставку товару, а не сплату певної грошової суми.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання з поставки Позивач також правомірно нарахував до сплати Відповідачу-1 штраф у сумі 570 000 грн виходячи із розрахунку за формулою: (сума попередньої оплати товару) х 25 % (розмір штрафу) = штраф; а саме: 2 280 000 грн х 25 % = 570 000 грн.

Суд також зазначає, що одночасне застосування Позивачем до Відповідача-1 пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки згідно з наведеною вище статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18.05.2021 у справі № 913/686/19 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить положенням статті 61 Конституції України, адже пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності,

- у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Отже, нарахування Позивачем до сплати Відповідачу-1 пені у сумі 1 333 800 грн та штрафу у сумі 570 000 грн є правомірним.

При визначенні правомірності нарахованих сум суд не вважає обґрунтованими посилання Відповідача-1 на наявність форс-мажорних обставин, які б звільняли його від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором.

Зокрема, умовами розділу 7 договору поставки сторони обумовили підстави та порядок застосування форс-мажорних обставин до правовідносин з виконання зобов`язання. Пунктом 7.1. договору поставки вони обумовили звільнення сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Відповідно до пункту 7.3. договору поставки до форс-мажорних обставин віднесені заморозки та посуха.

У свою чергу, Сертифікатом № 6500-20-1720 про форс-мажорні обставин засвідчені форс-мажорні обставини, а саме заморозки та посуха.

Положеннями частини 2 статті 218 ГК України урегульовано, що суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У пункті 31 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2020 у справі № 902/368/16 Суд надав правовий висновок стосовно застосування цієї статті та вказав, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити, або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Поряд з цим, стаття 617 ЦК України встановлює, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Тобто форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) звільняють особу від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, а не від самого зобов`язання.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промисловій палаті України надано право засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини.

Проте, відповідно до пункту 7.4. договору поставки сторони встановили обов`язок повідомлення стороною, яка зазнала впливу форс-мажорних обставин, іншої сторони протягом 10 робочих днів з дати їх настання про наявність обставин непереборної сили та наслідків. А за пунктом 7.5. договору поставки неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про такі обставини позбавляє сторону права посилатися на їх наявність.

Суд установив, що Відповідач-1 повідомив Позивача про форс-мажорні обставини лише 26.10.2020, тобто після закінчення строку поставки (10.09.2020), хоча згідно із Сертифікатом № 6500-20-1720 форс-мажорні обставини мали місце з 01.03.2020 по 30.04.2020.

Так, за змістом Сертифікату № 6500-20-1720 він виданий на підставі (серед інших) Актів від 17.06.2020 та 19.06.2020, складених комісією Олександрівської та Садівської сільських рад.

Таким чином, про наявність форс-мажорних обставин Відповідач-1 знав задовго до самого факту повідомлення про це Позивача.

Несвоєчасне повідомлення про виникнення, існування та наслідки форс-мажорних обставин вказує на невжиття Відповідачем усіх заходів, необхідних для належного виконання ним зобов`язань за договором поставки, та врахування інтересів Позивача, які передбачені умовами пункті 7.4. та 7.5. договору.

Щодо нарахування процентів за користування коштами

У пункті 4.3.1. сторонами досягнута згода стосовно сплати Відповідачем-1 процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 30 % від суми попередньої оплати у випадку невиконання зобов`язання з поставки.

Частина 3 статті 693 ЦК України урегульовує, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Під час розгляду справи № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно правової природи попередньої оплати та у пункті 68 постанови від 22.09.2020 вказала, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані; при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

У свою чергу, за статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором (частина 1); розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина 2).

У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Суд надав правовий висновок стосовно застосування вказаної норми та вказав, що: термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях: перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Поряд з цим, у пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19 Суд відніс повернення попередньої оплати до грошових зобов`язань та вказав, що до таких зобов`язань можуть застосовуватися положення статті 625 ЦК України.

Зокрема, за статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У названій постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 918/631/19 Суд надав правові висновки щодо застосування цієї статті. Зокрема зазначив, що:

- нарахування річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання; ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (пункт 72),

- грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (пункт 73),

- стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання; приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу) (пункт 77),

- у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 78),

- не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України (пункт 79).

У поданих до суду процесуальних заявах та під час судового розгляду справи Позивач не послався на положення статті 625 ЦК України в питанні її застосування при визначенні правової природи процентів за користування чужими грошовими коштами та вказав на необхідність застосування лише частини 3 статті 693 та частини 1 статті 536 ЦК України.

Проте, відсутність відповідних посилань не позбавляє суд права та обов`язку самостійно застосувати правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин (у межах принципу диспозитивності сторін) із застосуванням загального принципу «суд знає закони».

Так, у пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 265/6582/16-ц Суд вказав, що згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Таким чином, нараховані Позивачем проценти річних за користування чужими грошовими коштами фактично є процентами, сплата яких передбачена статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд неодноразово висловлювався з можливості встановлення іншого розміру річних, ніж той, який передбачений статтею 625 ЦК України. Зокрема, у пункті 27 постанови від 16.06.2021 по справі № 915/2222/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що стаття 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, норми частини 2 цієї статті надають можливість сторонам у договорі самостійно визначати інший розмір процентів річних за користування чужими грошовими коштами, ніж той який встановлений в ній (тобто 3 %).

Як вказано судом вище, у пункті 4.3.1. договору поставки сторони визначили, що розмір процентів річних становить 30 %, а тому встановлення саме такого розміру не суперечить вказаним правовим положенням.

При розрахунку річних у сумі 652 367,75 грн Позивач взяв за основу період нарахування з 14.02.2020 по 27.01.2021.

Проте, за змістом наведеного пункту 4.3.1. договору поставки проценти підлягають обрахунку починаючи «з дня одержання попередньої оплати».

Стаття 253 ЦК України визначає початок перебігу строку. Так за цією статтею перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, початок періоду нарахування процентів необхідно обраховувати з 15.02.2020, а тому правильним періодом нарахування є період з 15.02.2020 по 27.01.2021.

У зв`язку з цим, суд здійснив власний розрахунок річних за формулою: (заборгованість) х 30% х (кількість прострочених днів): 365(366) = річні. Зокрема, річні складають 650 498,90 грн, з розрахунку:

- 2 280 000 грн (за період з 15.02.2020 по 31.12.2020) х 30% х 321 день : 366 днів = 599 901,64 грн;

- 2 280 000 грн (за період з 01.01.2021 по 27.01.2021) х 30% х 27 днів : 365 днів = 50 597,26 грн.

За таких обставин, нарахування Позивачем до сплати Відповідачу-1 річних у сумі 650 498,90 грн є правомірним.

Щодо правової природи договору поруки та договірних відносин

Аналіз укладеного між сторонами договору № 58 від 21.01.2020 вказує, що він за своєю правовою природою є договором поруки, правовідносини за яким регулюються приписами параграфу 3 глави 49 ЦК України.

Так, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником (частина 1); порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (частина 2).

Водночас, згідно зі статтею 554 цього ж Кодексу у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина 1); поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 2).

У пункті 6.14 постанови від 26.05.2020 по справі № 910/13109/18 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно застосування цієї правової норми та вказала, що:

- порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання,

- підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Таким чином, з договору поруки між сторонами виникли правовідносини, за умовами яких Відповідач-2 взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед Позивачем за невиконання зобов`язань Відповідачем-1 за договором поставки. Оскільки у договорі сторонами не визначалися обмеження у відповідальності, то Відповідач-2 зобов`язаний перед Позивачем у тому ж обсязі, що і Відповідач-1.

Поряд з цим, суд зазначає, що договір поруки був укладений сторонами 21.01.2020, тобто в день укладення договору поставки. Проте, у подальшому 01.09.2020 між Позивачем та Відповідачем-1 укладена додаткова угода до договору поставки, якою змінений строк виконання зобов`язання стосовно поставки (її відтермінування на 10 днів - до 10.09.2020). Відтак, додатковою угодою сторони змінили умови поставки та при цьому відповідні зміни до договору поруки не вносилися.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне здійснити аналіз цієї обставини з огляду на положення статті 559 ЦК України.

Так, за частиною 1 статті 559 ЦК України у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Постановою від 26.06.2019 по справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц) Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно застосування цієї правової норми та вказала, що:

- до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності,

- збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо,

- висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання; для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

У спорі додатковою угодою фактично відстрочено період поставки, але такі зміни не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому суд констатує про відсутність підстав для зміни такої відповідальності. Більш того, суд вказує, що безпосередньо Відповідач-2, являючись поручителем, є директором (і був директором в момент укладення додаткової угоди до договору поставки) Відповідача-1, а тому був обізнаний зі змінами умов договору поставки.

Суд установив, що Позивач надіслав Відповідачу-2 рекомендованим листом письмову вимогу (за вих. № 130-2-19/5358 від 30.12.2020) про виконання зобов`язань за договором поставки в якості поручителя, чим фактично дотримався умов пунктів 3.1.1 та 6.2 договору поруки. При цьому, направлення вимоги здійснене за реквізитами (адресою) які вказані у договорі.

Відповідач-2 у запереченнях на позов вказав про недотримання Позивачем порядку надіслання вимоги, оскільки вона направлена за адресою, в якій вказаний інший поштовий індекс, ніж той який є правильним. Проте, такі заперечення не відповідають договірним відносинам та не вказують на неналежне виконання Позивачем його умов, оскільки за пунктом 6.4. договору поруки відповідальність за правильність реквізитів сторін покладена на сторону, яка їх вказала у договорі, а у випадку їх зміни відповідна сторона зобов`язувалася повідомити про такі зміни іншу сторону. Відтак, у випадку зміни (або помилкового зазначення у договорі) поштового індексу Відповідач-2 зобов`язаний був самостійно вжити належні заходи стосовно виправлення або зміни реквізитів.

Отже, за договором поруки Відповідач-2 взяв на себе зобов`язання з виконання зобов`язань Відповідача-1 у випадку їх невиконання, а після надіслання йому вимоги їх не виконав, а тому є солідарним боржником.

За таких обставин позовні вимоги щодо солідарності виконання зобов`язань за договором поставки є правомірними.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, суд висновує, що Відповідач-1:

- не поставив до 10.09.2020 Позивачу 760 т зерна ячменю 3 класу, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором поставки,

- несумлінно та необачно віднісся до виконання договору, а тому його дії є несправедливими та недобросовісними по відношенню до Позивача,

- за наслідками невиконання договору зобов`язаний повернути Позивачу попередню оплату у сумі 2 280 000 грн,

- при поверненні суми попередньої оплати повинен сплатити курсову різницю у сумі 333 074,96 грн, оскільки курс долара США збільшився на дату виставлення вимоги про повернення коштів на 5 % по відношенню до курсу на дату отримання попередньої оплати,

- у зв`язку з порушенням строку поставки повинен сплатити пеню у сумі 1 333 800 грн за період з 11.09.2020 до 05.01.2021 та штраф у сумі 570 000 грн,

- через невиконання договору щодо поставки та повернення суми попередньої оплати повинен сплатити річні у сумі 650 498,90 грн період з 15.02.2020 по 27.01.2021.

Поряд з цим, оскільки між сторонами наявні договірні відносини з поруки, за якими Відповідач-2 взяв на себе зобов`язання з виконання зобов`язань Відповідача-1 у випадку їх невиконання за договором поставки, Відповідачі є солідарними боржниками.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаних сумах. Натомість, позовні вимоги в частині стягнення 1 868,85 грн процентів задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 77 537,64 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідачів пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 77 510,61 грн (що складає 99,96 %).

Щодо відправки поштової кореспонденції судом

У відповідності до статті 242 ГПК України суд повинен здійснити направлення копії прийнятого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, за змістом наказу голови Господарського суду Херсонської області № 01.02-04/38 від 21.05.2021 у суді на даний час наявне неналежне фінансування на здійснення відправки поштової кореспонденції, а тому направлення процесуальних документів учасникам справи вказаним способом унеможливлене.

З метою забезпечення прав учасників судового процесу на отримання інформації про результати судового розгляду та копії рішення виникла необхідність у здійсненні відправки його копії електронною поштою на відповідні електронні адреси сторін, а також висловлення пропозиції учасникам отримати письмові копії нарочно в приміщенні суду (після відповідного фінансування витрат на поштову відправку паперова копія рішення буде в обов`язковому порядку направлена сторонам).

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" (75624, Херсонська область, Голопристанський район, селище Пам`ятне, вул. Чернігівська (колишня Леніна), буд. 3; ідентифікаційний код 30713404) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,1; ідентифікаційний код 37243279) - 2 280 000 грн основної заборгованості, 1 333 800 грн пені, 650 498,90 грн річних, 570 000 грн штрафу та 333 074,96 грн курсової різниці.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" (75624, Херсонська область, Голопристанський район, селище Пам`ятне, вул. Чернігівська (колишня Леніна), буд. 3; ідентифікаційний код 30713404) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,1; ідентифікаційний код 37243279) - 38 755,31 грн компенсації по сплаті судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського,1; ідентифікаційний код 37243279) - 38 755,30 грн компенсації по сплаті судового збору.

5. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

6. Копію рішення направити сторонам із застосуванням засобів електронного зв`язку та рекомендувати отримати письмову копію нарочно у канцелярії суду. Після відповідного фінансування витрат на поштову відправку паперову копію рішення направити сторонам поштовим зв`язком із повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене - 07.07.2021

Суддя М.К. Закурін