ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2021 р. Справа№ 927/101/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Управління комунального майна Чернігівської обласної ради

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 24.02.2021

у справі №927/101/21 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Управління комунального майна Чернігівської обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат"

про стягнення 21 087,22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Управління комунального майна Чернігівської обласної ради (далі - позивач, скаржник) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" (далі - відповідач) про стягнення 21 087,22 грн., з яких 20 962,79 грн. - заборгованості з орендної плати, 124,43 грн. - процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за договором.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у задоволенні позову Управління комунального майна Чернігівської обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" про стягнення 21 087,22 грн., відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідач у спірний період фактично користувався орендованим нерухомим майном, здійснював свою господарську діяльність, отримував прибуток, то в силу закону та договору зобов`язаний був оплатити таке користування. А тому орендна плата нараховувалась правомірно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2020 апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 повернуто з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради повторно звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що апеляційну скаргу подано в межах строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду у загальному порядку після усунення недоліку.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 22.04.2020 апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Тищенко А.І., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 задоволено клопотання Управління комунального майна Чернігівської обласної ради про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21. Відновлено строк для подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

24.05.2021 до апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить суд залишити рішення господарського суду Чернігівської області від 24.02.2021 по справі №927/101/21 без змін, а апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що відповідач, як орендар нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що використовує орендоване приміщення під розміщення закладу освіти, на підставі чинного рішення Чернігівської обласної ради звільнений від сплати орендної плати за його використання з 12.03.2020 до завершення карантину, дiю якого продовжено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 до 28.02.2021.

Також, у відзиві відповідач вказує, що відповідно до Договору про правову допомогу б/н від 18.05.2021, додатку №1 до Договору про правову допомогу б/н від 18.05.2021 (калькуляції), Акту виконаних робiт вiд 18.05.2021 №927/101/21, витрати відповідача на правову допомогу склали 10 000,00 грн. Вважає, що витрати відповідача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань позивача.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

27.06.2019 між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖИ-ТІ СКУЛ", укладено договір оренди № 235 цілісного майнового комплексу підприємства (надалі - Договір № 235 від 27.06.2019).

09.07.2019 у зв`язку із зміною найменування ТОВ "ДЖИ-ТІ СКУЛ" на ТОВ "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" (надалі - орендар) сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства від 27.06.2019 № 235, юридична адреса якого: м. Чернігів, просп. Перемоги, 33.

10.09.2019 сторонами укладено договір про внесення змін № 2 до договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства від 27 червня 2019 року № 235, юридична адреса якого: м. Чернігів, просп. Перемоги, 33, (надалі - Договір), який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А. та зареєстровано у реєстрі за № 1376, яким сторони погодили на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.06.2019 у справі № 927/253/19 викласти умови Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції, зазначеній у вищевказаному рішенні.

Відповідно до п 1.1. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс комунального підприємства "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" Чернігівської обласної ради, , юридична адреса: м. Чернігів, просп. Перемоги, 33 (надалі - Підприємство), склад і вартість якого визначено відповідно до наведених акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу, складеного станом на " 31" грудня 2018 року, вартість якого за результатами незалежної оцінки становить 5 441 823,83 грн.

До складу цілісного майнового комплексу підприємства входять об`єкт нерухомості, який складається з: частини 1-го поверху, площею 14,6 кв.м., частина 2-го поверху, площею 493,3 кв.м., разом з частиною загального коридору; частина 3-го поверху, площею 292,0 кв.м, що в подальшому - "об`єкт нерухомості"; зазначений об`єкт нерухомості, належить територіальній громаді сіл, селищ, міст Чернігівської області, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.12.2008 виконкомом Чернігівської міської ради, на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради № 354 від 15.12.2008, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 22.12.2008 та право власності зареєстровано в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2019, номер запису про право власності 30249019; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в ДРРП: 101.

12.11.2020 сторонами укладено договір про внесення змін № 3 до договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства від 27 червня 2019 року № 235, юридична адреса якого: м. Чернігів, просп. Перемоги, 33, посвідченого Борисовою Т.А. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 27 червня 2019 року за реєстровим № 235. Даний договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А. та зареєстровано у реєстрі за № 1942.

У зв`язку зі зміною предмету Договору оренди та вилученням частини майна цілісного майнового комплексу підприємства - частини нежитлової триповерхової будівлі, розташованої на першому, другому та третьому поверхах, що має окремий вхід, загальною площею 799,9 кв. м та знаходиться за адресою: місто Чернігів, проспект Перемоги, 33, перерахунком орендної плати, сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.1. Договору та викласти його у такій редакції: Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс комунального підприємства "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" Чернігівської обласної ради, , юридична адреса: м. Чернігів, просп. Перемоги, 33, склад і вартість якого визначено відповідно до наведених акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу, складеного станом на 31.12.2018, вартість якого за результатами незалежної оцінки становить 503 540,01 грн.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Майно залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, а орендар користується ним протягом всього строку оренди (п. 2.2. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції від 10.09.2019).

Відповідно до п. 1.7. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції від 10.09.2019 підприємство передається в оренду з метою надання послуг у сфері професійно-технічної освіти (підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації робітничих кадрів з ліцензованих професій, повторна перевірка знань робітників, які задіяні на роботах з підвищеною небезпекою) та навчання і перевірка знань посадових осіб з питань охорони праці.

Згідно із пунктом 3.1. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019, орендна плата є платежем, який орендар вносить незалежно від наслідків господарської діяльності і визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць за який є інформація про індекс інфляції) - липень 2019 року - 14 121,53 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за серпень та вересень 2019 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно із пунктом 3.1. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 3 від 20.11.2020, орендна плата є платежем, який орендар вносить незалежно від наслідків господарської діяльності і визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, затвердженої рішенням обласної ради від 25.03.2011 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць після перерахунку (останній місяць за який є інформація про індекс інфляції) - вересень 2020 року - 1343,19 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - листопад 2020 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень та листопад 2020 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом 3.2. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019 встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, що друкується Мінстатом України.

Орендну плату Орендар зобов`язаний перераховувати щомісячно не пізніше останнього числа поточного місяця згідно з виставленими рахунками Орендодавцем у співвідношенні, встановленому діючою Методикою розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області або за окремим рішенням обласної ради (на період його дії) (п. 3.3. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019).

Пунктом 5.4. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019 встановлений обов`язок орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.9.1 Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019 за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором оренди, у тому числі зміну або розірвання його в односторонньому порядку, крім випадків, передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пунктом 10.1. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019 визначено термін дії договору оренди по 10 березня 2029 року включно.

Факт передачі в оренду майна підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі в оренду цілісного майнового комплексу КП "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" Чернігівської обласної ради від 27.06.2019 (додаток № 2 до Договору).

Рішенням Чернігівської обласної ради від 04.04.2019 № 40-17/VII "Про розподіл орендної плати для управління комунального майна обласної ради" з 01 квітня 2019 року встановлено розподіл орендної плати: за оренду цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів - в повному обсязі до обласного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.10.2020 по 30.11.2020 позивачем виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 20962,79 грн, що підлягають сплаті до обласного бюджету м. Чернігова, а саме:

- рахунок № 836 від 13.11.2020 (оренда ЦМК за жовтень 2020 року) 14650,68 грн.;

- рахунок № 886 від 14.12.2020 (оренда ЦМК за листопад 2020 року) 6312,11 грн.

Відповідач дані рахунки отримав 13.11.2020 та 14.12.2020 відповідно, про що свідчать відмітки уповноваженої відповідачем особи на рахунках № 836 від 13.11.2020 та № 886 від 14.12.2020.

З урахуванням вимог п. 3.3. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції договору про внесення змін № 2 від 10.09.2019, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату виставлених позивачем рахунків наступним чином:

- за рахунком № 836 від 13.11.2020 (орендна плата за жовтень 2020 року) по 30.11.2020 включно;

- за рахунком № 886 від 14.12.2020 (оренда плата за листопад 2020 року) по 31.12.2020 включно

У встановлений Договором строк відповідач суму орендної плати згідно виставлених рахунків не сплатив.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу була направлена претензія від 04.01.2021 року № 01-1 щодо негайного погашення заборгованості. Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді, заборгованість з орендної плати в сумі 20962,79 грн сплачена не була.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної сплати орендної плати стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача 20 962,79 грн заборгованості з орендної плати та 124,43 грн процентів річних.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу Чернігівського обласного центру зайнятості, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з приписами ст. 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу підприємства № 235 від 27.06.2019, а також додаткову угоду № 1 від 09.07.2019 до договору № 235 від 27.06.2019 та договори №2 від 10.09.2019, № 3 від 12.11.2020 про внесення змін до договору № 235 від 27.06.2019.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За дефініцією закріпленою статтею 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно в користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

З урахуванням змісту наведених норм вбачається, що в орендаря наявний обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, за період з 01.10.2020 по 30.11.2020 позивачем нараховано відповідачу орендну плату за жовтень-листопад 2020 року на загальну суму 20962,79 грн. та виставлено відповідачу рахунки, що підлягають сплаті до обласного бюджету м. Чернігова, а саме: рахунок № 836 від 13.11.2020 (орендна плата за жовтень 2020 року) на суму 14650,68 грн; рахунок № 886 від 14.12.2020 (орендна плата за листопад 2020 року) на суму 6312,11 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Чернігівської обласної ради від 12.05.2020 №55-23/VII "Про звільнення від сплати за оренду майна", до якого внесено зміни рішенням Чернігівської обласної ради від 22.05.2020 №91-23/VII, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до п.14. розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, вирішено (п.1) звільнити з 12.03.2020 по 11.05.2020 всіх орендарів від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, крім операторів мобільного зв`язку; а за внесеними змінами вирішено звільнити з 12.03.2020 до завершення карантину від сплати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області орендарів, які орендують приміщення для розміщення закладів освіти приватної та державної форми, закладів громадського харчування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України ґострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

За умовами п. 1.7. Договору № 235 від 27.06.2019 у редакції від 10.09.2019 майно передано в оренду з метою надання послуг у сфері професійно-технічної освіти (підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації робітничих кадрів з ліцензованих професій, повторна перевірка знань робітників, які задіяні на роботах з підвищеною небезпекою) та навчання і перевірка знань посадових осіб з питань охорони праці.

З наведеного слідує, що відповідач, як орендар нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що використовує орендоване приміщення під розміщення закладу освіти, на підставі чинного рішення Чернігівської обласної ради звільнений від сплати орендної плати за його використання з 12.03.2020 до завершення карантину, дію якого продовжено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 до 28.02.2021.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції, що нарахування відповідачу орендної плати за Договором № 235 від 27.06.2019 за період з 01.10.2020 по 30.11.2020 є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 20962,79 грн заборгованості з орендної плати задоволенню не підлягають.

У межах цього позову позивачем, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та п.9.5 Договору № 235 від 27.06.2019, заявлено до стягнення з відповідача за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 процентів річних за невиконання грошового зобов`язання по своєчасній сплаті орендної плати за жовтень 2020 року в сумі 124,43 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Виходячи зі змісту частини 1 статті 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

За частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Визначені позивачем у позовних вимогах проценти річних є похідними вимогами, що могли б виникнути виключно при наявності факту заборгованості відповідача перед позивачем.

Оскільки, як вже встановлено, відповідач звільнений від сплати орендної плати за використання орендованого майна з 12.03.2020 до завершення карантину і судом встановлено, що нарахування відповідачу орендної плати за Договором № 235 від 27.06.2019 за період з 01.10.2020 по 30.11.2020 є неправомірним, тому позивачем безпідставно нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 124,43 грн процентів річних за невиконання грошового зобов`язання по своєчасній сплаті орендної плати за жовтень 2020 року.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмолено в задоволенні позовних вимог Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради щодо стягнення 20 962,79 грн заборгованості з орендної плати, 124,43 грн - процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за договором.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Стосовно відшкодування 10 000,00 грн. витрат відповідача на професійну правничу (правову) допомогу колегія суддів дійшла наступних висновків.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві відповідач просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 10 000,00 грн представником відповідача долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про правову допомогу б/н від 18.05.2021, додатку угоду №1 до договору про правову допомогу б/н від 18.05.2021 (калькуляції), акт виконаних робiт вiд 18.05.2021 №927/101/21, ордер серія ЧН №075677 від 17.05.2021 та виписка по особовим рахункам з 19.05.2021 по 20.05.2021 на підтвердження сплати 10 000.00 грн.

Тобто, відповідач згідно з положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України довів надання йому адвокатом Кобилецьким В.В. зазначених послуг у суді апеляційної інстанції у відповідних сумах.

Так, заперечень щодо розміру заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та/або заяв щодо неспівмірності таких витрат станом на час розгляду справи позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

Отже, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для зменшення заявлених відповідачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, за власною ініціативою, а тому підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 24.02.2021 у справі №927/101/21 - залишити без змін.

Стягнути з Управління комунального майна Чернігівської обласної ради (14000, м. Чернігів, просп. Миру, 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський обласний навчально-курсовий комбінат" (14000, м. Чернігів, просп. Перемоги, 33, ) 10 000 (десять тисяч грн.) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Видачу наказу доручити Господарському суду Чернігівської області.

Матеріали справи №927/101/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко