Справа № Б-11/45-3/270-21/145 (909/560/15)
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(вступна та резолютивна частини)
08.07.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Назарчук І. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом: Заступника прокурора м. Івано-Франківська
в інтересах держави в особі:
Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"
Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -
Приватне підприємство "Житлотехсервіс"
в межах справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.
від прокуратури: Журавльової Наталії Євгенівни,
від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України: представник в судове засідання не з`явився,
від Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт": представник в судове засідання не з`явився,
від Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості: представник в судове засідання не з`явився,
від відповідача: Подоляка Владислава Григоровича,
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватного підприємства "Житлотехсервіс": представник в судове засідання не з`явився.
1. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
2. Рішення у цій справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.
3. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.
ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
6. Ухвалою від 25.05.2015 Господарський суд Івано-Франківської області (суддя Рочняк О. В.) прийняв позовну заяву Заступника прокурора м. Івано-Франківська до розгляду та порушив провадження у справі.
7. В процесі розгляду справи ухвалою від 03.08.2015 Господарським судом Івано-Франківської області було призначено судову технічну експертизу документів та почеркознавчу експертизу, проведення яких доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.
1. підписи від імені Гебури Т. М. у договорі № 36 від 25.10.2012, укладеному між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, розташовані у нижньому лівому куті першого аркуша документа та у рядку "т.в.о. генерального директора Т. М. Гебура" на другому аркуші документа; угоді від 25.10.2012, укладеній між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" про внесення змін і доповнень до договору № 36 від 25.10.2012 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, розташований у рядку "т.в.о. генерального директора Т. М. Гебура" виконані пастою (пастами) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, самим ОСОБА_1 .
2. підписи від імені Сухомлин Л. О. у договорі № 36 від 25.10.2012, укладеному між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" про передання майнових прав на знак для товарів і послугу співвласність, розташовані у нижньому правому куті першого аркуша документа та у рядку "Генеральний директор Л. О. Сухомлин" на другому аркуші документа; угоді від 25.10.2012, укладеній між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" про внесення змін і доповнень до договору № 36 від 25.10.2012 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, розташований у рядку "Генеральний директор Л. О. Сухомлин" виконані пастою (пастами) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, самою ОСОБА_2 .
- вирішити питання "у який відносний період часу нанесені відтиски печаток Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" на договір та угоду" та "чи в один час виготовлені договір та угода" не представляється можливим;
- у досліджуваних документах - договорі та угоді, підписи від імені ОСОБА_1 були виконані після нанесення друкованих текстів документів та відтисків печатки Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, а підписи від імені Сухомлин Л. О. були виконані після нанесення друкованих текстів документів та відтисків печатки ТОВ "Самсон-ІФ". Встановити послідовність виконання друкованих текстів і нанесення відтисків печаток Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та ТОВ "Самсон-ІФ" в досліджуваних документах не представляється можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку.
10. 14.12.2016 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/560/15 позов задоволено частково; визнано недійсним договір від 25.10.2012 № 36 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, який укладений між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості і Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ", в решті позову відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон ІФ" в дохід Державного бюджету України 1 378, 00 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень судового збору.
11. 11.04.2017 постановою Львівського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2016 у справі № 909/560/15 скасовано, в частині задоволення позову про визнання недійсним договору від 25.10.2012 № 36 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, який укладений між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості і Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ". У скасованій частині прийнято нове рішення про відмову в позові. У решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2016 залишено без змін.
12. 07.11.2017 постановою Вищого господарського суду України рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2016 та постанову Львівського апеляційного Господарського суду від 11.04.2017 у справі № 909/560/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області з огляду на те, що в порушення приписів статті 41 Господарського процесуального кодексу України, суди не вирішили питання про призначення у справі судової експертизи для роз`яснення питань, що виникли у вирішенні даного господарського спору і потребують спеціальних знань, судові акти попередніх інстанцій, прийняті без призначення у справі судової експертизи.
13. Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Івано-Франківської області справу призначено до розгляду судді Кавлак І. П.
14. Ухвалою від 26.12.2017 Господарський суд дійшов висновку, що справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Також вказаною ухвалою по справі на виконання вимог постанови Вищого господарського суду України від 07 листопада 2017 року, призначено по справі судову експертизу у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.
15. 28.02.2019, матеріали справи № 909/560/15 з висновком експерта повернулись до Господарського суду Івано-Франківської області після проведення експертизи.
17. 01.03.2019 відповідно до розпорядження керівника апарату суду (у зв`язку із звільненням судді Кавлак І. П. з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області, згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 05.06.2018 № 1730/0/15-18), здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 909/560/15, за наслідком якого останню передано судді Фанді О. М.
19. 23.05.2019 рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/560/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Прокуратури Івано-Франківської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" 30 888, 00 гривень - витрат по сплаті вартості судових експертиз.
20. 08.10.2019 постановою Західного апеляційного господарського суду у справі № 909/560/15 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.05.2019 залишено без змін, апеляційні скарги Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості б/н від 21.06.2019 (вх. ЗАГС № 01-05/2461/19) та Першого заступника прокурора Івано-Франківської області № 05/2-238 вих-19 від 13.06.2019 залишено без задоволення.
22. 28.09.2020 за результатами проведеного автоматизованого розподілу судової справи № 909/560/15 між суддями, останню передано на розгляд судді Михайлишину В. В., у межах справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.
23. 07.10.2020 ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області прийнято справу № 909/560/15 до розгляду, в межах справи № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. Розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження призначено на 29.10.2020.
32. Ухвалою суду від 10.12.2020 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватне підприємство "Житлотехсервіс"; зобов`язав прокурора у строк до 24.12.2020 надіслати третій особі копію позовної заяви з додатками, докази чого надати суду; зобов`язав відповідача надіслати третій особі копію відзиву на позов, докази чого надати суду; встановив третій особі - Приватному підприємству "Житлотехсервіс" строк для надання суду письмових пояснень по справі; підготовче засідання відклав на 29.12.2020.
36. Також в судовому засіданні 29.12.2020 прокурором подано клопотання, на виконання вимог ухвали суду від 10.12.2020, яким долучено до матеріалів справи докази направлення позову третій особі - Приватному підприємству "Житлотехсервіс", відповідач в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою від 29.12.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 05.01.2021.
38. В судовому засіданні 05.01.2021 представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, протокольною ухвалою суд відклав розгляд справи по суті на 26.01.2021.
39. Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" за вх. № 619/21 від 15.01.2021 до суду надійшли письмові пояснення по справі.
40. 26.01.2021 судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Михайлишина В. В. на лікарняному.
41. Ухвалою суду від 26.05.2021 призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 17.06.2021.
42. 17.06.2021 протокольною ухвалою суд оголосив перерву в судовому засіданні до 22.06.2012.
43. 22.06.2021 протокольною ухвалою суд відклав розгляд по суті на 08.07.2021.
44. 08.07.2021 до суду поступило клопотання представника Івано-Франківського ОДОСП Грици Ю. Ю., в якому останній просив провести розгляд справи за його відсутності, та вказує на те, що підтримує позов повністю.
47. З урахуванням заяви про доповнення позовних вимог, Заступник прокурора мотивував позовні вимоги наступним:
- Знак для товарів та послуг за свідоцтвом № 733383 створений та зареєстрований за державні кошти та став державною власністю, однак в порушення норм Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" під час укладення договору № 36 від 25.10.2012 обов`язкова незалежна оцінка вартості майнових прав на знак для товарів і послуг до укладення договору не проводилась;
- Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та є йому підзвітним, однак питання укладення спірного договору, в порушення пункту 5 статті 75 Господарського кодексу України, із Міністерством не погоджувалося;
Таким чином, як стверджує Заступник прокурора, т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, при укладенні спірного договору, вийшов за межі своєї компетенції щодо розпорядження майном, що свідчить про порушення вимог частини 2 статті 203 та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України. Договір укладено в порушення вимог статті 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 75 Господарського кодексу України, статті 6 постанови Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007.
50. Також відповідач вказує на неефективність захисту прав позивача, оскільки станом на 15.01.2021 Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості є визнаним банкрутом більше трьох років та перебуває у стані припинення. Відповідач звертає увагу суду, що у матеріалах справи відсутні докази використання Торговельної марки самим Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, у своїй економічній діяльності. Натомість, відповідач наполягає, що він був і залишається єдиним суб`єктом, що претендує на реальне використання Торговельної марки у господарській діяльності.
51. Поряд із цим, відповідач звертає увагу на те, що добросовісно дотримувався положень Договору, за яким став правомірним співвласником Торговельної марки. Окрім самого права інтелектуальної власності на Торговельну марку, Відповідач набув законного майнового інтересу, який згідно з практикою Європейського суду з прав людини також підлягає захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Тож, окрім підстав неефективності обраного способу захисту викладених вище, визнання Договору недійсним призведе до обмеження права Відповідача за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на мирне володіння майном. На основі викладених аргументів, відповідач у позові просить відмовити.
IV.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
52. Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (Івано-Франківське ОДОСП) засновано на основі державної власності і входить до складу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (концерн "Укрспирт"), входить до сфери управління Міністерства аграрної політики України і є підзвітним йому.
53. Об`єднання є юридичною особою та володіє закріпленим за ним на праві господарського відання майном (пункт 4.1. статуту Об`єднання); у відповідності до пункту 4.6. статуту об`єднання може мати знаки для товарів та послуг, які реєструються у встановленому законодавством порядку; в пункті 5.1. статуту об`єднання зазначено, що його майно є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання; об`єднання не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів Об`єднання має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом (пункт 5.5. Статуту); укладати мирові угоди, що передбачають відчуження об`єктів, які належать до основних фондів, об`єднання має право тільки за попередньою згодою Уповноваженого органу управління. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, у тому числі передавати майно в оренду, об`єднання має право лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Господарським кодексом України та іншими законами України (пункт 5.5. Статуту).
55. 25.10.2012 між Івано-Франківським ОДОСП та Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" (далі - ТОВ "Самсон-ІФ") укладено договір № 36 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, за умовами якого Івано-Франківське ОДОСП передає у спільну власність ТОВ "Самсон-ІФ", а останнє приймає у співвласність майнові права на наступний знак для товарів і послуг: свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , зареєстроване 15.03.2007 Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства науки і освіти у повному обсязі, на які зареєстровано Знак.
56. В пункті 1.2. договору сторони погодили, що співвласник (ТОВ "Самсон-ІФ") з моменту підписання цього договору отримує право самостійно позначати згаданим Знаком продукцію згідно з переліком товарів, що вказані в Свідоцтві.
57. Пунктом 2.2. Договору визначено обов`язок Івано-Франківського ОДОСП не передавати третім особам майнові права на Знак без згоди співвласника.
58. У відповідності до пункту 3.1. Договору, співвласник має право використовувати Знак у власній господарській діяльності на власний розсуд, в тому числі й щодо надання дозволу на використання Знаку (видачу ліцензій) та передачу права власності на нього іншим особам.
59. Надалі, 25.10.2012 між Івано-Франківським ОДОСП та ТОВ "Самсон-ІФ" укладено угоду про внесення змін і доповнень до договору № 36 від 25.10.2012, якою договір про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність доповнено пунктом 1.4. такого змісту: "винагорода, в розмірі 500 грн без ПДВ сплачується протягом 3-х років з моменту підписання цієї угоди".
61. 23.09.2015 ТОВ "Самсон-ІФ" перерахувало на рахунок Івано-Франківського ОДОСП - 500, 00 гривень з призначенням платежу: винагорода згідно з договором № 36 від 25.10.2012 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг. Зазначені кошти повернуті Івано-Франківським ОДОСП ТОВ "Самсон-ІФ", з посиланням на помилковість їх перерахування; 23.10.2015 ТОВ "Самсон-ІФ" повторно перерахувало зазначену суму коштів на рахунок Івано-Франківського ОДОСП.
62. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що передача майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність відбулася безоплатно та без обов`язкової незалежної оцінки вартості цих прав; укладення договору про передачу майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність відбулося без погодження з розпорядником майна ОДОСП, призначеного у встановленому порядку; питання щодо укладення договору про передачу майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність не погоджувалося з органом, до сфери управління якого входить позивач; використання відповідачем знаку для товарів і послуг створює небезпеку введення в оману споживачів щодо особи, яка виготовляє товар чи надає послугу.
63. Вказані обставини стали підставою звернення прокурора з цим позовом до суду.
V. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Норми права та мотиви, якими керувався суд при ухваленні рішення.
64. Як визначено в ч. 2 ст. 154 Господарського кодексу України, до відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
65. За приписами ч. 2 ст. 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.
66. Згідно положень ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
67. Згідно ст. 492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.
68. Аналогічне визначення міститься в абзаці 4 статті 1 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", де зазначається, що торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.
69. Торговельні марки (знаки для товарів і послуг) у відповідності до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ст. ст. 420, 423, 424 Цивільного кодексу України є об`єктами прав інтелектуальної власності, які наділяють їх власників особистими немайновими та майновими правами.
70. Відповідно до ч. 3 ст. 424 Цивільного кодексу України, майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.
71. Частинами 3, 4 статті 426 Цивільного кодексу України закріплено, що використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону .
72. За приписами ст. 427 Цивільного кодексу України, майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.
73. Отже, майнові права інтелектуальної власності, на відміну від особистих немайнових прав інтелектуальної власності, можуть бути, зокрема, предметом відчуження за цивільно-правовими угодами. При цьому, слід зазначити, що відчуження - це передача (перехід) права власності повністю або частково за волею власника від однієї особи до іншої.
74. Відповідно до частини 1 статті 1113 Цивільного кодексу України, договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.
75. Згідно з частиною 3 статті 1113 Цивільного кодексу України, умови договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, що погіршують становище творця відповідного об`єкта або його спадкоємців порівняно з становищем, передбаченим цим Кодексом та іншим законом, а також обмежують право творця на створення інших об`єктів, є нікчемними.
76. Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 242 від 18.10.1999, бухгалтерський облік нематеріальних активів ведеться щодо права на комерційні позначення (права на торговельні марки (знаки для товарів і послуг), комерційні (фірмові) найменування тощо), крім тих, витрати на придбання яких визнаються роялті. З означеної норми з`ясовується, що права на знаки для товарів і послуг, відносяться до нематеріальних активів.
77. Тобто, такий нематеріальний актив як права на знаки для товарів і послуг може бути оцінений, мати певну вартість і, як наслідок, може бути включений до ліквідаційної маси боржника та реалізований (відчужений). При цьому, не відображення такого активу та його вартості на балансі підприємства не означає відсутності обов`язку оцінки такого активу та отримання згоди органу управління (у відповідності до статуту підприємства) або розпорядника майна, згідно з вимогами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на укладення правочинів щодо цього активу.
78. Частиною 3 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", якою встановлено випадки обов`язкового проведення оцінки майна (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), визначено, що проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим, зокрема, у випадках відчуження державного майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю та у разі банкрутства.
79. Судом встановлено, що в 2003 році щодо Івано-Франківського ОДОСП порушено провадження у справі про банкрутство за № Б-11/45-3/270-21/145. Станом на час укладення договору про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність з ТОВ "Самсон-ІФ", Івано-Франківське ОДОСП перебувало на стадії розпорядження майном, обов`язки розпорядника майна виконував Градюк О. І.
80. Як зазначено вище, Івано-Франківське ОДОСП є державним підприємством та на момент укладення спірного договору перебувало у процедурі банкрутства. Однак, оцінки відчуженого майна Івано-Франківського ОДОСП в порушення зазначеної норми проведено не було.
81. Уклавши договір про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність № 36 від 25.10.2012, Івано-Франківське ОДОСП частково відчужило майнові права інтелектуальної власності, як особливий об`єкт майна, що є державною власністю.
82. Правове регулювання процедури банкрутства в України, яке базувалось на Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинному на момент порушення провадження у справі про банкрутство Івано-Франківського ОДОСП, виходить з того, що метою процедури банкрутства є погашення боргів боржника, зокрема шляхом продажу належного йому майна. При цьому, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (як в редакції до 19.01.2013, так і в редакції після 19.01.2013) передбачав включення до ліквідаційної маси банкрута усіх видів майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури.
83. Отже, Законодавство, що регулює провадження у справі про банкрутство встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, відтак посилання відповідача на неефективність захисту прав позивача, оскільки станом на 15.01.2021 Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості є визнаним банкрутом більше трьох років і перебуває у стані припинення та не використовує Торговельну марку у своїй економічній діяльності, а також переконання відповідача на те, що він був і залишається єдиним суб`єктом, що претендує на реальне використання Торговельної марки у господарській діяльності не заслуговують на увагу.
86. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 зазначено, що "боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може".
87. Аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04. 2021 у справі 908/794/19 (905/1646/17).
88. За змістом норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (як у редакції, чинній до 19.01.2013, так і після 19.01.2013) з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він та належне йому майно перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
89. Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.
90. Наведений вище принцип полягає у контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо.
91. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів, у тому числі стосовно майна (майнових прав) боржника, є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 у справі № 5026/1089/2012.
92. Відповідно частини 13 статті 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного фонду господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.
93. Отже, керівник Івано-Франківського ОДОСП, в 2012 році, виключно за погодженням з розпорядником майна боржника міг укласти угоду про передачу (відчуження) майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність. Однак судом з`ясовано, що згоди на укладення з ТОВ "Самсон-ІФ" договору про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність директором Івано-Франківського ОДОСП від розпорядника майна отримано не було, відповідно у керівника Івано-Франківського ОДОСП не було необхідного обсягу прав на укладення спірної угоди.
95. Також суд звертає увагу, що відповідач сам вказує на те що ставши співвласником Торговельної марки, окрім самого права інтелектуальної власності на Торговельну марку, набув законного майнового інтересу, а тому визнання Договору недійсним призведе до обмеження права Відповідача за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на мирне володіння майном, з чого слідує визнання відповідачем вартості майнового права на знак для товарів і послуг.
98. Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
99. Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
100. Як унормовано частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
101. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).
102. За змістом частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
103. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.
104. За приписами частин 1 - 4 статті 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
105. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
106. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
107. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
108. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
109. Недійсність договору як приватно - правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).
110. За приписом частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
111. Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
112. Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
113. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Боржник, який відчужує майно за значно заниженою ціною (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми вартості частки в майні товариства діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17).
114. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що договір № 36 від 25.10.2012 про передання майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність не відповідає критеріям розумності та добросовісності, оскільки відчужує майнові права за значно зниженою ціною, та фактично є направленим на збільшення розміру боргових зобов`язань боржника, що порушує вимоги ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України. Договір про передачу майнових правна знак для товарів і послуг у співвласність укладено керівником Івано-Франківського ОДОСП з порушенням встановленого нормами, чинного на момент його укладення, законодавства порядку відчуження майна державної власності, а також суперечить ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки вчинений керівником Івано-Франківського ОДОСП, в 2012 році, без погодження з розпорядником майна боржника, що в сукупності є підставою для визнання такого договору недійсними, у відповідності до ч. 1 ст. 215, ст. 234 Цивільного кодексу України.
116. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
117. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України).
120. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
121. Згідно із ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
122. Згідно із ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
123. При цьому суд виходить з того, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Висновок суду.
124. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Судові витрати.
125. Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
126. Судом встановлено, при поданні позовної заяви Заступником прокурора м. Івано-Франківська, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на день подання позовної заяви), органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільнялися від сплати судового збору.
127. У відповідності до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
128. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На день подання позовної заяви Заступником прокурора м. Івано-Франківська відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судові витрати по сплаті судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становили 1 розмір мінімальної заробітної плати. Згідно із статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" станом на 01.01.2015 розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218, 00 гривень.
129. В силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 1 218, 00 гривень покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Визнати недійсним договір № 36 від 25.10.2012 про передачу майнових прав на знак для товарів і послуг у співвласність, укладений між Івано-Франківським обласним державним об`єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ".
5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Повний текст рішення складено 12.07.2021.
Суддя В. В. Михайлишин