ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

06 липня 2021 рокуСправа № 912/1938/21

Суддя Господарського суду Кіровоградської області Тимошевська В.В., розглянувши заяву Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" № 1484/21/07-21 від 29.06.2021 про видачу судового наказу в порядку наказного провадження,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 на адресу господарського суду надійшла заява Обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" № 1484/21/07-21 від 29.06.2021 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Котової Юлії Володимирівни заборгованості в розмірі 40 751,21 грн за безоблікове водокористування за договором з централізованого питного водопостачання та водовідведення № 2/568 від 16.06.2015, з покладенням на боржника витрат по сплаті судового збору.

Розглянувши подану заяву на предмет наявності правових підстав для видачі судового наказу, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II "Наказне провадження".

Відповідно до ч. 1-3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

У ч. 1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Норми ч.1, 2 ст.154 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у ч.1 ст. 175 цього Кодексу.

З поданої заяви вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені до Фізичної особи-підприємця Котової Юлії Володимирівни, реєстрацію якої як фізичної особи - підприємця припинено 20.03.2017.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Котової Юлії Володимирівни відбулась 20.03.2017, про що здійснено відповідний запис № 4016094 в Реєстрі.

Суд зауважує, що заявник у поданій заяві про видачу судового наказу просить стягнути з боржника заборгованість, яка виникла за у 2021 році за результатами перевірки водопровідних та каналізаційних систем абонента Котової Ю.В. , тобто після припинення підприємницької діяльності фізичною особою.

Як вказувалося вище, у п. 16 ч. 1 ст. 20 та у ч. 3 ст.147 Господарського процесуального кодексу України визначено суб`єктний склад учасників наказного провадження та унормовано, що боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Тобто, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме фізичну особу, яка втратила статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно щодо суб`єктів господарювання, а також і те, що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а тому припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу з підстави, визначеної п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України - вказані вимоги не підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження

Таким чином, заявнику слід звернутися із заявою про видачу судового наказу до суду загальної юрисдикції, в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 148, 152, 153, 154, 175, 234-235, 255-256 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Обласному комунальному виробничому підприємству "Дніпро-Кіровоград" у видачі судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарським процесуальним кодексом України.

Копію ухвали направити Обласному комунальному виробничому підприємству "Дніпро-Кіровоград" (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 19А).

Суддя В.В.Тимошевська