РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2021Справа № 910/165/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька 1-а, Київ, 01015, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (вул. Воздвиженська, 14, Київ, 04071, )

про стягнення 1 903 667,07 грн,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерного товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (далі - відповідач) про стягнення 1 903 667,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №06945/5-07 від 03.10.2006 на постачання питної води та приймання стічних вод щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг за період з 01.06.2019 по 30.11.2020, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1 588 398, 51 грн основної заборгованості, 74 284, 94 грн інфляційних втрат, 46 540, 22 грн 3% річних, 115 023, 47 грн пені та 79 419, 93 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 підготовче засідання відкладено на 03.03.2021.

У підготовчому засіданні 03.03.2021 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

У підготовчому засіданні 03.03.2021 судом оголошено перерву до 25.03.2021.

24.03.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що з 01.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" передало багатоквартирні будинки, що знаходилися на балансі відповідача, та повідомило позивача про припинення своєї діяльності з обслуговування вказаних будинків листами від 18.01.2019 №14, від 20.03.2020 №5 та від 08.02.2021 №3, також акти обстеження та зняття показників приладів обліку є неналежними доказами, оскільки не підписані відповідачем або підписані невстановленими особами.

У підготовчому засіданні 25.03.2021 судом оголошено перерву до 07.04.2021.

01.04.2021 до відділу діловодства суду представником Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" подано відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що листи, на які посилається відповідач до позивача не надходили, та відповідачем не надано докази їх надсилання, а тому всі ризики настання негативних наслідків, що виникають в результаті такої бездіяльності покладаються на відповідача.

У підготовчому засіданні 07.04.2021 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 29.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/165/21 до розгляду по суті на 13.05.2021.

У судовому засіданні 13.05.2021 оголошено перерву розгляду справи по суті до 27.05.2021.

У судовому засіданні 27.05.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (нова назва - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал") (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (далі - абонент) укладено договір на постачання та приймання стічних вод через приєднані мережі №06945/5-07 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого за цим договором постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред`явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва (дозвіл) прийняти від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва (місцеві правила приймання), а абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1. договору, облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об`єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Згідно з п. 2.1.2. договору, зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки, згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента зі стабільним об`ємом водоспоживання (до 30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячні платіжні документи, виходячи з його середньодобового споживання води. Показання водолічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, зняті постачальником, є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4. договору встановлено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями лічильників та або іншими способами визначення об`ємів стоків, відповідно до розділу 21 правил користування.

За змістом п. 2.2.1. договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента. (п. 2.2.2. договору).

Згідно з п. 2.2.3. договору в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п. 2.2.4. договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов`язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ вважатиметься безпідставною.

За умовами п. 3.3.3. договору абонент зобов`язується у семиденний термін з моменту здійснення правочину щодо об`єктів водоспоживання (відчуження, придбання, прийняття в користування тощо) вносити зміни до дислокації об`єктів.

Пунктом 3.3.5. договору сторони погодили, що абонент зобов`язується сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку у повному обсязі.

Згідно з п. 4.6. договору за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок постачальника.

Відповідно до п. 7.1. Договору, він укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Позивач зазначає, що виконував покладені на нього обов`язки за договором, надаючи відповідачу послуги з водовідведення цілодобово, натомість відповідач виконував свої обов`язки щодо повної, своєчасної та систематичної оплати неналежним чином, у зв`язку з чим за період з 01.06.2019 по 30.11.2020 виникла заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 1 588 398, 51 грн.

В свою чергу, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зокрема, з тих підстав, що листами №14 від 18.01.2019, №5 від 20.03.2020, №3 від 08.02.2021 повідомив позивача про те, що передав житлові будинки за адресами: вул. Івана Гонти, 7, м. Київ, вул. Градинська, 1, м. Київ, проспект Несторівський, 6, м. Київ, вул. Харківське шосе, 152 на баланс експлуатуючій організації ТОВ "Керуюча компанія" "Житлокомфорт" та за адресами: вул. Воздвиженська, 5-7, 12-Г, 14, 16а, 9-19, 18, 21-23, 20, 22а, 22б, 29, 29а, 29б, 31, 31 секція 1, 31 секція 2, 33, 28-30, 34, 38, 40, 42, 50, 51; вул. Дегтярна, 5 ; вул. Гончарова 3, 5б; вул. Кожум`яцька 12, 12а, 12в, 12ж, 14, 14б, 14в, 14д, 16а, 16б, 16в, 20б, 22 на баланс експлуатуючій організації ТОВ «ГОНЧАРИ-КОЖУМ`ЯКИ», з 01.01.2019 не здійснює господарську діяльність та експлуатаційне обслуговування житлових будинків за вказаними адресами, а також просив припинити дію договору з 01.01.2019.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" Послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Положеннями ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що споживачі питної води, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до чинних на час укладення договору Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994, водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні.

Відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190 (чинних станом на час надання послуг у спірний період), зазначені Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мін`юсті 26.04.2002 за №403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту (п. 1.4. Правил №190).

Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду №37 від 19.02.2002 поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства).

Відповідно до п. 1.4. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002, стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Стаття 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначає, що споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Субспоживачем, у відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190, є суб`єкт господарювання, який одержує воду з комунальної водопровідної мережі або скидає стічні води в комунальну мережу водовідведення через мережі споживача.

Пунктом 2.4. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду № 37 від 19.02.2002 передбачено, що підприємства зобов`язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Таким чином, відповідач є споживачем питної води і відносини між сторонами щодо постачання питної води виникли на підставі укладеного між сторонами договору, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язався сплачувати надані позивачем послуги з постачання питної води та приймання стічних вод.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що він укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі багатоквартирних будинків з балансу на баланс від 02.01.2019 ТОВ «Житлокомфорт» передав з балансу, а ТОВ «ГОНЧАРИ-КОЖУМ`ЯКИ» прийняв на баланс багатоквартирні будинки за адресами: м. Київ вул. Воздвиженска, 5-7, 12-Г, 14, 16а, 9-19, 18, 21-23, 20, 22а, 22б, 29, 29а, 29б, 31, 31 секція 1, 31 секція 2, 33, 28-30, 34, 38, 40, 42, 50, 51; вул. Дегтярна, 5; вул. Гончарова 3, 5б; вул. Кожум`яцька 12, 12а, 12в, 12ж, 14, 14б, 14в, 14д, 16а, 16б, 16в, 20б, 22, та технічну документацію на вищезазначені будинки.

Відповідно до акту приймання-передачі багатоквартирних будинків з балансу на баланс від 02.01.2019 ТОВ «Житлокомфорт» передав з балансу, а ТОВ Керуюча компанія» «Житлокомфорт» прийняв на баланс багатоквартирні будинки за адресами: вул. Івана Гонти, 7, м. Київ, вул. Градинська, 1, м. Київ, проспект Несторівський, 6, м. Київ, вул. Харківське шосе, 152 та технічну документацію на вищезазначені будинки.

В той же час, на підтвердження факту своєчасного надіслання позивачу письмового повідомлення про припинення дії договору на виконання п. 7.1. договору відповідачем надано лише копії листів №14 від 18.01.2019, №5 від 20.03.2020 та №3 від 08.02.2021, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надсилання вказаних листів на адресу позивач, як і доказів їх отримання.

При цьому, в статті 2, 13 Господарського процесуального кодексу України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів про письмового повідомлення про припинення дії договору згідно з п. 7.1. договору, даний договір є діючим і приймається судом до уваги.

На виконання умов договору, позивач протягом періоду з 01.06.2019 по 30.11.2020 надав відповідачу послуги з централізованого водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі на загальну суму 1 588 398, 51 грн, що підтверджується наданими актами про зняття показань з приладу обліку та фотографіями приладів обліку.

При цьому, непідписання відповідачем вказаних актів про зняття показань з приладів обліку не є підставою для звільнення від обов`язку здійснювати оплату за користування відповідними послугами, крім того умовами п. 3.3.3. договору погоджено обов`язок абонента у семиденний термін з моменту здійснення правочину щодо об`єктів водоспоживання (відчуження, придбання, прийняття в користування тощо) вносити зміни до дислокації об`єктів, доказів чого матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахування умов укладеного договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснювати розрахунки за поставлену позивачем холодну воду та надані послуги з відведення холодної води не пізніше 5-го числа наступного місяця.

Втім, всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором відповідач за спожиті послуги з централізованого водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі не здійснив.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем визначених умовами договору послуг та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 1 588 398, 51 грн основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені, штрафу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Пунктами 4.2 та 4.6 договору сторони встановили, що за порушення строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оплата абонентом пені не звільняє останнього від оплати несплаченого рахунку у повному обсязі. За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов`язку оплатити рахунок постачальника.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за договором, йому на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пунктів 4.2, 4.6 договору нараховано і заявлено до стягнення пеню в розмірі 115 023, 47 грн та 79 419, 93 грн штрафу за прострочку оплати послуг.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 46 540, 22 грн та інфляційні втрати у розмірі 74 284, 94 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, штрафу та 3% річних, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у заявленому позивачем розмірі, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить умовам укладеного договору.

В той же час, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за заявлений позивачем період судом встановлено, що позивачем не враховано, що у спірному періоді індекс інфляції частково мав мінусовий показник, тобто у визначеному позивачем періоді була наявна дефляція, а не інфляція, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, за розрахунком суду, у сумі 67 315, 84 грн, в іншій частині цих позивних вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань по договору належним чином або доказів які б свідчили про відсутність у нього обов`язку здійснити оплату за спожиті послуги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (вул. Воздвиженська, 14, Київ, 04071, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (вул. Лейпцизька 1-а, Київ, 01015, ) основну заборгованість у розмірі 1 588 398 (один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч триста дев`яносто вісім) грн 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 67 315 (шістдесят сім тисяч триста п`ятнадцять) грн 84 коп., 3% річних у розмірі 46 540 (сорок шість тисяч п`ятсот сорок) грн 22 коп., пеню у розмірі 115 023 (сто п`ятнадцять тисяч двадцять три) грн 47 коп., штраф у розмірі 79 419 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 93 коп., та витрати зі сплати судового збору у сумі 28 450 (двадцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят) грн 47 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 06.07.2021

Суддя Н.І. Ягічева