ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021м. ДніпроСправа № 904/1667/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Хавіній О.С.

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Ставки", Дніпропетровська область, с. Кочережки

до відповідача-1: Вербківської сільської ради, Дніпропетровська область, с. Вербки

відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпропетровська область, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , м. Дніпро

про визнання незаконним та скасування рішення Вербківської сільської ради та визнання права постійного користування на земельні ділянки

Представники:

від позивача: Парханова О.І., ордер ДП №2848/017 від 21.02.2021;

від відповідача-1 не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Селянське (фермерське) господарство "Ставки" звернулося до господарського суду з позовною заявою до відповідача-1: Вербківської сільської ради, відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Вірбківської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області (сьоме скликання тридцять шостої сесії) від 26.06.2019 № 579-36/VII "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997»;

- визнати за Селянським (Фермерським) господарством «Ставки» права постійного користування на земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:1159 площа 23,6 га, кадастровим номером :01:001:1161, площа 26,4 га та земельної ділянки площею 25,0 гектарів, яка не проінвентаризована, в межах згідно плану, що розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_2 згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997 на підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991.

Ухвалою від 26.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 29.03.2021.

16.03.2021 відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є розпорядником земель лише сільськогосподарського призначення державної форми власності. Позивачем у своїй позовній заяві не було вказано про порушенні права СФГ «Ставки» зі сторони відповідача-2, а отже, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є належним відповідачем по справі. У зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до відповідача-2 у повному обсязі.

25.03.2021відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що особи, які були членами Селянського фермерського господарства, усвідомлювали наявність права користування земельною ділянкою у юридичної особи (СФГ), яка надана голові фермерського господарства для здійснення саме такого виду діяльності у межах (строку) наявності такого права у його голови та у разі неможливості виконання ним своїх обов`язків у фермерському господарстві необхідності оформлення права власності, тимчасового або постійного користування земельної ділянки іншими членами селянського (фермерського) господарства. У зв`язку зі зміною членів фермерського господарства та його голови не відбулася зміна користувача земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_3 для ведення селянського фермерського господарства. Матеріали справи не містять доказів вчинення новим головою СФГ «Ставки» дій щодо оформлення права користування земельною ділянкою, як на ім`я голови цього господарства, так і безпосередньо на селянське фермерське господарство. З моменту реєстрації Статуту СФГ «Ставки» в новій редакції, відповідно до якої головою СФГ «Ставки» є ОСОБА_4 , та за життя ОСОБА_3 , СФГ «Ставки» в особі його голови не вчинено дій з переоформлення права постійного користування земельною ділянкою, що була надана ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства, на умовах оренди або у власність, або отримання у постійне користування спірної земельної ділянки саме Селянським (фермерським) господарством «Ставки». Законодавство України не передбачало та не передбачає можливості та права позивача отримувати в постійне користування фермерським господарством земельної ділянки для ведення фермерського господарства, а право, яке було надано голові СФГ «Ставки» ОСОБА_3 , на підставі державного акту на право постійного користування землею припинилося у зв`язку зі смертю особи, якій належало таке право.

29.03.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив.

29.03.2021 позивач подав до суду клопотання, в якому просить суд залучити ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою від 29.03.2021 відкладено підготовче засідання на 19.04.2021. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

15.04.2021 відповідач-2 подав до суду пояснення по справі.

19.04.2021 третя особа подала до суду пояснення,зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 19.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 27.05.2021 включно та відкладено підготовче засідання на 17.05.2021.

Ухвалою від 17.05.2021 відкладено підготовче засідання на 26.05.2021.

Ухвалою суду від 26.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 25.06.2021.

25.06.2021 до судового засідання не з`явився представник позивача. 25.06.2021 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

25.06.2021 до судового засідання не з`явились представники відповідачів-1,2, третьої особи.

Враховуючи необхідність забезпечення участі сторін в засіданні та право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд вважав за необхідне розглянути позовну заяву у розумний строк.

З метою надання можливості всім учасникам справи прийняти участь в судовому засіданні і реалізувати свої процесуальні права Господарський суд Дніпропетровської області суд відклав розгляд справи по суті на 07.07.2021.

07.07.2021 до судового засідання з`явився представник позивача.

07.07.2021 до судового засідання не з`явились представники відповідачів-1,2, третьої особи.

Суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідачі-1,2 надали до суду відзиви на позов, позивач подав відповіді на відзив, третя особа- письмові пояснення. Тобто, учасники справи скористались своїм правом на подання заяв по суті з посиланням на конкретні докази та нормативне обґрунтування своїх вимог.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991, громадянину України ОСОБА_3 , який мешкає в с. Кочережки видано Державний акт на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997 (а.с 23), що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №129 на земельну ділянку площею 25,0 га (під будівлями, лісами та іншими угіддями), 26,4 га (рілля) та 23,6 га (рілля) для ведення селянського (фермерського) господарства із земель Кочережківської сільської Ради.

22.07.1997 на підставі розпорядження від 22.07.1997 № 365Р та державного акту на право постійного користування землею було створено та зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Ставки», головою якого є ОСОБА_3 (Статут Селянського (фермерського) господарства «Ставки» (а.с. 72-78).

23.07.1997 відповідно до розпорядження ОСОБА_3 (а.с. 21) передав СФГ «Ставки» право постійного користування на земельні ділянки на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №129.

Актом приймання-передачі земельних ділянок від 23.07.1997 (а.с. 22) ОСОБА_3 передав, а СФГ «Ставки» прийняло право постійного користування вище вказаними земельними ділянками.

19.03.2010 були зареєстровані зміни до установчих документів господарства, редакція Статуту викладена державною (українською) мовою (а.с. 81-87). Відповідно до п. 3.1. вказаного Статуту засновником є фізична особа громадянин України ОСОБА_3 . Згідно з п. 3.2. Статуту членом господарства та головою господарства є ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 19.05.2011) (а.с. 24).

Позивач зазначає, що членами фермерського господарства безперервно здійснювалася фермерська діяльність, у зв`язку з чим своєчасно сплачувалися податки, в тому числі за користування земельною ділянкою, яка була надана засновнику для створення господарства також подавалася звітність.

Відповідно до п. 3.1. Статуту в новій редакції від 28.11.2012 (а.с. 88-93) (номер запису №9000125 про державну реєстрацію змін до установчих документів) головою господарства є ОСОБА_4 . Згідно з п. 3.2. Статуту членом господарства є ОСОБА_1 .

Позивач надав до суду довідку СФГ «Ставки» № 1012/20 від 10.12.2020 (а.с. 28), відповідно до якої господарство з 1997 року по 2019 рік включно звітувало перед податковою інспекцією та сплачувало земельний податок за земельні ділянки, загальною площею 75 га, якими користувалося згідно статуту господарства, які були надані ОСОБА_3 в постійне користування на підставі державного акту на право постійного користування від 05.03.1997. Зазначені земельні ділянки передані СФГ «Ставки» згідно з актом прийому-передачі від 23.07.1997.

Відповідно до довідки СФГ «Ставки» № 14 від 17.02.2021 (а.с. 29) члени фермерського господарства «Ставки» з 1997 року по 2019 рік добросовісно, відкрито та безперервно користувалися земельними ділянками загальною площею 75 гектарів, що складається з окремих земельних ділянок площею 25,0 гектарів, 26,4 гектарів та 23,6 гектарів за призначенням «для ведення фермерського господарства», що розташовані на території с. Кочережки, Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області , згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право постійного користування землею № 129.

Однак, як зазначає позивач, у червні 2019 року селянському (фермерському) господарству "Ставки" стало відомо, що Рішенням сьомого скликання тридцять шостої сесії Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 26.06.2019 № 579-36/VII (а.с. 25) керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 17, 92, 142 Земельного кодексу України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про землеустрій» вирішено автоматично припинити право постійного користування на земельні ділянки, які перебували в постійному користуванні гр. ОСОБА_3 надані йому для ведення фермерського господарства згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997, у зв`язку зі смертю власника 17.05.2011.

Позивач зазначає, що підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданого громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності саме такої юридичної особи як СФГ (фермерського господарства). У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника, як смерть громадянина-засновника СФГ, відсутня.

У зв`язку із викладеним позивач звернувся до відповідача з заявою № 1012/20/1 від 10.12.2020 (а.с. 26), в якій просив повернути земельні ділянки загальною площею 75 гектарів, які були надані засновнику господарства, ОСОБА_3 згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997 для ведення фермерського господарства.

Листом № 271 від 09.02.2021 (а.с. 27) Вербківська сільська рада повідомила позивача, про неможливість повернути Селянському (фермерському) господарству «Ставки» земельні ділянки загальною площею 75 гектарів, що складається з окремих земельних ділянок площею 25,0 га, 26,4 га та 23,6 га, що були надані засновнику Господарства, ОСОБА_3 згідно державного акту серії ДП № б/н від 05.03.1997 для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Також, у листі зазначено, що на даний час земельні ділянки, площею 23,6 га кадастровий номер :01:001:1159 та площею 26,4 га кадастровий номер :01:001:1161 надані в користування громадянину ОСОБА_1 згідно з договорами оренди № б/н від 29.04.2020.

Позивач зазначає, що підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою є смерть власника 17.05.2011. У зв`язку з чим, було відповідне звернення до Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для внесення змін до Державного земельного кадастру щодо автоматичного припинення права постійного користування. Таким чином Вербкіською сільсьскою радою Павлоградського району Дніпропетровської області вжито заходів щодо припинення права постійного користування землею, а саме: 26.06.2019 прийнято Рішення про автоматичне припинення права постійного користування на земельні ділянки згідно з Державним актом серії ДП від 05.03.1997, виданим на ім`я ОСОБА_3 . Позивач вважає, що вищевказане рішення порушує права СФГ «Ставки» на користування зазначеними земельними ділянками, оскільки є незаконним та необгрунтованим, тому підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 було надано право постійного користування на земельні ділянки 23,6 га, 26,4 га та 25,0 гектарів для ведення селянського (фермерського) господарства; СФГ "СТАВКИ" користувалися трьома земельними ділянками , а саме: кадастровий номер :01:001:1159 площа 23,6 га; кадастровий номер :01:001:1161, площа 26,4 га; не про інвентаризована земельна ділянка площею 25,0 гектарів. Земельні ділянки площею 23,6 га та 26,4 га відносяться до комунальної власності, а тому розпорядником цих земель є Вербківська сільська рада Однак, земельна ділянка площею 25,0 гектарів, не проінвертаризована, не була передана у комунальну власність, та станом на сьогодні відноситься до державної власності.

Відповідно до п.8 Порядку проведення інвентаризації земель (затв. Постановою КМУ від 05.06.2019 №476) підставою для проведення інвентаризації земель є рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками технічної документації (далі - виконавці), судові рішення.

Підставою для проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення є:

для земель державної власності - рішення органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою;

в інших випадках - рішення сільської, селищної, міської ради, на території якої розташований масив.

Проведення державної інвентаризації земель забезпечує Держгеокадастр або його територіальний орган шляхом прийняття наказу про проведення державної інвентаризації земель.

Замовниками технічної документації (далі - замовники) можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим чи органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. (п.9 Порядку проведення інвентаризації земель).

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. (ч.4 ст.122 Земельного кодексу України).

Відповідач-2 зазначає, що він не є належним відповідачем по справі, оскільки не є розпорядником земель комунальної власності, а тому жодного відношення до земельних ділянок кадастровий номер :01:001:1159, кадастровий номер :01:001:1161 немає. А земельна ділянка площею 25,0 гектарів призначена під будівлі, ліси та інші угіддя, а Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є розпорядником лише земель сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Згідно з п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

На підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991, громадянину України ОСОБА_3 , який мешкає в с. Кочережки видано Державний акт на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997 (а.с 23), зокрема, на земельну ділянку площею 25,0 га (під будівлями, лісами та іншими угіддями).

Відповідно до ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення. (ст.55 Земельного кодексу України).

Відповідно до Державного акту серії ДП від 05.03.1997 щодо земельної ділянки площею 25,0 га в графі «В тому числі сільськогосподарських угідь» стоїть прочерк.

Відповідно до п.58 Закону України від 28.04.2021 № 1423-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин у розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту:

"24. З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

З урахуванням норм чинного законодавства, та враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з твердженнями відповідача-2.

З огляду на все вищевикладене, належним відповідачем у справі за всіма вимогами є відповідач-1.

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства (ч. 1 ст. 51 Земельного кодексу України (у редакції станом на 22.06.1993).

Користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. (ч.1,5 ст. 7 Земельного кодексу України (у редакції станом на 22.06.1993).

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. (ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України Земельного кодексу України (у редакції станом на 22.06.1993).

Із змісту наведених положень законодавства вбачається, що земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства надавалася не громадянину України, а спеціальному суб`єкту - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції станом на 21.05.1993) Після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Для державної реєстрації до відповідної Ради народних депутатів селянське (фермерське) господарство подає заяву про реєстрацію цього господарства, список осіб, які виявили бажання створити його, прізвище, ім`я, по батькові голови, документ про внесення плати за державну реєстрацію. За державну реєстрацію вноситься плата, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Тобто законодавством, чинним на момент створення позивача, було передбачено одержання земельної ділянки в якості обов`язкової умови для набуття фермерським господарством правосуб`єктності як юридичної особи.

Таким чином, одержання громадянином державного акту, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації фермерського господарства. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану в користування для ведення фермерського господарства, без створення відповідного фермерського господарства.

09.06.2003 було прийнято новий Закон України № 937-ІV «Про фермерське господарство», яким Закон України Про селянське (фермерське) господарство № 2009-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. (ст. 1 Закону України № 937-ІV «Про фермерське господарство»).

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. (ч. 1 ст. 5 Закону України № 937-ІV «Про фермерське господарство»).

Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. (ст. 7 Закону України № 937-ІV «Про фермерське господарство»).

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону України № 937-ІV «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст.42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст. 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення (створення) фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ст. 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17 (п.6.21,6.22.,6.24.).

З аналізу наведених положень законодавства можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки та реєстрації фермерського господарства як юридичної особи, таке фермерське господарство (а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства) набуває прав та обов`язків землекористувача щодо цієї ділянки.

Пунктом 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України (у редакції від 25.10.2001) було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Таким чином, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Викладеним спростовуються доводи Вербківської сільської ради про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю доказів переоформлення ОСОБА_3 за життя права постійного користування спірною земельною ділянкою на право користування на умовах оренди або у власність, а також отримання у постійне користування спірної земельної ділянки саме СФГ «Ставки».

Отже, з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У п. 7.27 постанови від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у ст. 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, ст. 141 Земельного кодексу України (у редакції від 07.05.2011, чинній на момент смерті фізичної особи-засновника позивача ОСОБА_3 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Статтею 142 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент смерті фізичної особи-засновника позивача ОСОБА_3 ) передбачено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993, чинній на момент передачі земельної ділянки у користування) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство. У земельному законодавстві (як чинному на момент створення відповідача, так і на теперішній час) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина-засновника фермерського господарства відсутня.

Адже, правове становище фермерського господарства як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином-засновником правовстановлюючого документа на право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття фермерським господарством правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення фермерського господарства і подальшої державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

У разі смерті громадянина-засновника селянського (фермерського) господарства право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства не входить до складу спадщини.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

Разом з тим вищенаведений механізм переходу до фермерського господарства права користування землею застосовується виключно щодо земельної ділянки, з якою безпосередньо пов`язане створення фермерського господарства та його державна реєстрація як юридичної особи.

Тільки у цьому випадку з дня державної реєстрації фермерського господарства воно набуває права та обов`язки землекористувача земельної ділянки, наданої її засновнику у користування і відповідне право землекористування фермерського господарства не припиняється зі смертю засновника.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991, громадянину України ОСОБА_3 , який мешкає в с. Кочережки видано Державний акт на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997 (а.с 23), що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №129 на земельну ділянку площею 25,0 га (під будівлями, лісами та іншими угіддями), 26,4 га (рілля) та 23,6 га (рілля) для ведення селянського (фермерського) господарства із земель Кочережківської сільської Ради.

В 1997 році ОСОБА_3 , як засновником, створено Селянське (фермерське) господарство «Ставки», яке зареєстровано розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації від 22.07.1997 № 365Р.

Відповідно до положень Статуту СФГ «Ставки» в другій редакції від 2010 року ОСОБА_3 був засновником господарства.

В даному випадку судом встановлено, що одержання ОСОБА_3 спірної ділянки здійснене безпосередньо з метою заснування СФГ «Ставки» та його реєстрації як юридичної особи; позивач з дня його державної реєстрації набув права та обов`язки землекористувача щодо спірної земельної ділянки, яке не може бути припиненим зі смертю засновника господарства ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять доказів припинення права користування позивача спірною земельною ділянкою у порядку, передбаченому законодавством.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведення позивачем наявності у СФГ «Ставки» права постійного користування спірними земельними ділянками сільськогосподарського призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, загальною площею 75 га, що складається з окремих земельних ділянок площею 25,0 гектарів, 26,4 гектарів та 23,6 гектарів, згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право постійного користування землею № 129.

Підсумовуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що зі смертю засновника СФГ «Ставки» ОСОБА_3 , якому земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997, таке право не припинилось.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за Селянським (Фермерським) господарством «Ставки» права постійного користування на земельні ділянки з кадастровим номером :01:001:1159 площа 23,6 га, кадастровим номером :01:001:1161, площа 26,4 га та земельної ділянки площею 25,0 гектарів, яка не проінвентаризована, в межах згідно плану, що розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_3 згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997 на підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як встановлено судом вище, зі смертю засновника СФГ «Ставки» ОСОБА_3 , якому земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ДП від 05.03.1997, таке право не припинилось. Однак, не зважаючи на вказане, рішенням сьомого скликання тридцять шостої сесії Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 26.06.2019 № 579-36/VII (а.с. 25) керуючись п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 17, 92, 142 Земельного кодексу України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про землеустрій» вирішено автоматично припинити право постійного користування на земельні ділянки, які перебували в постійному користуванні гр. ОСОБА_3 надані йому для ведення фермерського господарства згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997, у зв`язку зі смертю власника 17.05.2011.

Таким чином, рішення сьомого скликання тридцять шостої сесії Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 26.06.2019 № 579-36/VII суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права та законні інтереси позивача.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання незаконним рішення Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (сьоме скликання тридцять шостої сесії) від 26.06.2019 № 579-36/VII "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997».

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача в розмірі 4 540,00 грн. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1135,00грн. за подання заяви про забезпечення позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (сьоме скликання тридцять шостої сесії) від 26.06.2019 № 579-36/VII "Про припинення права постійного користування на земельні ділянки згідно Державного акту серії ДП від 05.03.1997»;

Визнати за Селянським (Фермерським) господарством «Ставки» право постійного користування на земельні ділянки:

- з кадастровим номером :01:001:1159 площа 23,6 га,

- кадастровим номером :01:001:1161, площа 26,4 га

- та земельною ділянкою площею 25,0 гектарів, яка не проінвентаризована, в межах згідно плану,

що розташовані на території Вербківської сільської ради, Павлоградського району Дніпропетровської області, призначені для ведення селянського (фермерського) господарства, які були надані ОСОБА_3 згідно з Державним актом серії ДП від 05.03.1997 на підставі рішення V сесії XXI скликання Павлоградської районної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 09.04.1991, рішення VIII сесії XXI скликання від 18.09.1991 та рішення IX сесії XXI скликання від 27.12.1991.

Стягнути з Вербківської сільської ради (51453, Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, с. Вербки, вул. Матросова, буд. 20, ідентифікаційний код 04338902) на користь Селянського (фермерського) господарства "Ставки" (51450, Дніпропетровська область, Павлоградський р-н, с. Кочережки, Шевченко, буд. 86, ідентифікаційний код 20279085) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 540,00 грн., про що видати наказ.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1135,00грн. за подання заяви про забезпечення позову покласти на позивача.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 07.07.2021

Суддя І.В. Мілєва