ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 Справа № 904/6382/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20 (суддя Ніколенко М.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до фізичної особи-підприємця Зайцева Олександра Владиславовича, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 29863,42 грн., пені у розмірі 1992,06 грн. та штрафу у розмірі 1150,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця Зайцева Олександра Владиславовича про стягнення суми основного боргу у розмірі 29863,42 грн., пені у розмірі 1992,06 грн. та штрафу у розмірі 1150,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повної і в установлені строки сплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна №ПР/ДН-2-2019-018/НКМ-дч від 19.11.2019.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20 позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі №904/6382/20 у частині вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2212,78 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Зайцева Олександра Владиславовича на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пеню у розмірі 444,40 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 169,22 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 27650,64 грн., пені у розмірі 1547,66 грн. та штрафу у розмірі 1150,91 грн.

Суд виходив з того, що діяльність відповідача на період запровадження карантину з 17.03.2020 до 21.05.2020 був звільнений від сплати орендної плати та погодився з відповідачем, що останній мав сплатити орендодавцю орендну плату у розмірі 6552,01 грн. за період з 01.03.2020 по 16.03.2020 та 4160,77 грн. період з 22.05.2020 по 31.05.2020. А всього: 10712,78 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме:

- позивачем було помилково визначені розміри сум основного боргу (без врахування приписів підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)");

- позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення штрафу, суд виходив з того, що відповідач мав прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів тільки за 2 місяці: березень 2020 і травень 2020. Крім того, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом заборгованість за березень 2020 була погашена у повному обсязі, а за травень 2020 - частково. За таких обставин, відсутні обставини, передбачені п. 8.4. Договору, для нарахування орендарю штрафу за прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач (АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця") звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

На думку позивача рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Скаржник не згоден із застосуванням судом підпункту 6 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким встановлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ, який набрав чинності 18.04.2020, п.14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України викладено у новій редакції: "Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Позивач, враховуючи практику Верховного Суду вказує, що для застосування ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Позивач наголошує на тому, що вважаючи на положення ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати", якими визначено, що до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) входить, зокрема, епідемія і карантин, саме по собі включення до переліку форс-мажорних обставин карантину не свідчить про те, що карантин автоматично звільняє сторону зобов`язання від відповідальності за невиконання її обов`язку. Така сторона повинна довести в кожному випадку наявність причинно-наслідкового зв`язку між карантином та неможливістю повністю використовувати орендоване майно за цільовим призначенням за договором оренди. Жодних доказів на підтвердження існування зазначених фактів відповідачем надано не було, останній обмежився лише загальним посиланням на існування карантинних заходів та впровадження обмежень.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач (ФОП Зайцев О.В.) у відзиві на апеляційну скаргу в спростування доводів позивача звертає увагу на те, що спірні правовідносини виникли на підставі договору оренди нерухомого майна, предметом якого виступає державне майно.

Підпунктом 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлено пряму заборону нарахування орендної плати за договорами оренди державного або комунального майна для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена у період дії карантину.

Відповідач вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що при звільненні орендаря від сплати орендної плати на підставі зазначеної норми, чинним законодавством не вимагається вчинення орендарем будь-яких дій для такого звільнення, як то: звернення до орендодавця з будь-якими листами, встановлення наявності форс-мажорних обставин тощо.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П. поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

За розпорядженням керівника апарату суду від 23.06.2021, враховуючи звільнення рішенням ВРП №1406/0/15-21 від 17.06.2021 Широбокової Л.П. з посади судді Центрального апеляційного господарського суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/6382/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 у справі №904/6382/20 до свого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

19.11.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (Орендодавець) і Фізичною особою-підприємцем Зайцевим Олександром Владиславовичем (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №ПР/ДН-2-2019-018/НКМ-дч., за умовами якого на умовах та в порядку, визначених цим договором, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 65,2 кв.м., а саме: частину нежитлової будівлі кафе "Минутка" (літ. А-1, прим. №№ 1-4, 7, 8) структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", розташоване в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг за адресою: вул. Залізничників, 16А, одноповерхового будинку, загальною площею 83,5 м.кв. (надалі - майно), в тому числі, коефіцієнт загальних площ 78,08 % згідно з планом за поверхами, з викопіюванням з поверхового плану, відповідно до Акта приймання - передачі майна, що складає невід`ємну частину цього договору.

Пунктом 1.3 договору визначено, що майно надається Орендарю для його використання за цільовим призначенням - розміщення закусочної, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Передача Орендареві майна в строкове платне користування здійснюється на підставі Акта приймання-передачі майна від Орендодавця до Орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток 1). Майно вважається переданим Орендодавцем Орендарю з дати підписання уповноваженими представниками сторін Акта приймання-передачі майна та скріплення печатками (у разі наявності) в строки, встановлені цим договором (пункт 2.1. договору).

Відповідно до пунктів 3.1.-3.3. договору розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за перший базовий місяць листопад 2019 (місяць проведення аукціону) користування за 1 кв.м майна разом з ПДВ 195,10 грн. Загальний розмір орендної плати за перший базовий місяць листопад 2019 (місяць проведення аукціону) користування майном становить разом з ПДВ - 12720,00 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Сторони погодили, що для розрахунків приймається індекс інфляції розрахований Державною службою статистики України, та опублікований на офіційному ресурсі index. minfin. com. ua /economy/ index/ inflation.

Орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за Актом приймання-передачі майна від Орендодавця до Орендаря та сплачується Орендарем щомісячно, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку Орендодавцем не звільняє Орендаря від орендної плати за договором.

За пунктом 3.6. договору нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном.

До обов`язків орендаря визначених у пункті 6.2. договору входить, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені договором.

Згідно пункту 11.1. цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє по 13.11.2022 та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

20.11.2019 на виконання пункту 2.1. договору орендар передав, а орендодавець прийняв в користування частину нежитлової будівлі кафе "Минутка" (літ. А-1, прим. №№1-4,7,8), що підтверджується підписаним та скріпленим печатками підприємств актом приймання-передачі від 20.11.2019.

Для сплати орендної плати за березень 2020 року орендодавцем виставлено рахунок-фактуру №35 від 11.03.2020 у сумі 12694,52 грн. з ПДВ., який за повідомленням орендодавця в позовній заяві був частково оплачений орендарем в сумі 8500,00 грн. 26.08.2020.

Відповідно до рахунку-фактури №50 від 13.04.2020 за квітень 2020 року орендодавцем було нараховано до сплати орендної плати у сумі 12770,51 грн. з ПДВ.

За рахунком-фактури №61 від 14.05.2020 орендна плата за травень 2020 року склала 12898,39 грн.

Орендарем виставлені на оплату рахунки у повному обсязі сплачені не були, що спонукало орендодавця звернутися з відповідним позовом до господарського суд, в якому позивач просити стягнути заборгованість з орендної плати у сумі 29863,42 грн. за період з 01.03.2020 по 31.05.2020, пені - 1992,06 грн. та штрафу 1150,91 грн. за порушення строків виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1).

За приписами частини першої статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Обов`язковість договору для виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Загальними положеннями статті 762 Цивільного кодексу України щодо плати за користування майном визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки орендоване майно є державною власністю, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70728155 від 18.10.2016 до спірних правовідносин застосовуються і положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частинами першою, четвертою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

За вимогами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До прийняття рішення у справі відповідач надав докази сплати орендної плати за рахунком-фактури №35 від 11.03.2020 за період з 01.03.2020 по 16.03.2020 у сумі 8500,00 грн., що підтверджується копією платіжної квитанції №ПН1651119 від 26.08.2020 (а.с.69) та за твердженням відповідача за рахунком-фактури №61 від 14.05.2020 за період з 22.05.2020 по 31.05.2020 відповідачем сплачено 1947,99 грн. (вираховуючи суму переплати за платіжною квитанцією №ПН1651119 від 26.08.2020) і 2212,80 грн. за платіжною квитанцією №ПН1871587 від 19.01.2021 (а.с.71).

Загальна сума сплаченої заборгованості за цими квитанціями складає 10712,80 грн.

При цьому суд першої інстанції правильно враховано, що сума 8500,00 грн. була сплачена відповідачем до звернення позивача з позовом до суду 24.11.2020.

Грошові кошти в сумі 2212,80 грн. були сплачені відповідачем після звернення позивача до суду з цим позовом і на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України судом обґрунтовано закрито провадження у цій частині у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Залишок заборгованості у сумі 27650,62 грн. заперечується відповідачем, який вказує, що він, як суб`єкт, діяльність якого була заборонена у період з 17.03.2020 до 21.05.2020 включно, звільнений від сплати орендної плати за вказаний період за спірним договором оренди державного майна в силу закону.

Доводи відповідача обґрунтовані наступними обставинами та правовими нормами:

Закусочна, яка використовується відповідачем відповідно до цільового призначення укладеного договору за змістом пункту 27 частини першої статті 1 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" входить до закладів громадського харчування.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (надалі - Постанова Кабінету Міністрів України №211) на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020) заборонено: з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Постановами Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020, №291 від 22.04.2020 та №434 від 04.05.2020 заборона роботи закладів громадського харчування була подовжена до 24.04.2020, 11.05.2020 та 22.05.2020 відповідно.

Підпунктом 6 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" установлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

Частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Місцевий господарський суд погодився з доводами відповідача і відмовив у стягненні суми заборгованості у сумі 27650,62 грн., а також відмовив у похідних вимогах про стягнення 1547,66 грн. пені та 1150,91 грн. штрафу.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що істотними умовами договору оренди є, зокрема: орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно з частиною першою статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

За частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Частиною третьою статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В пункті 11.3. укладеного договору оренди сторони дійшли згоди, що умови цього договору мають однакову зобов`язальну силу сторін і можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, шляхом укладення додаткових угод, якщо інше прямо не передбачено цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що орендар листом №14/8 від 14.08.2020 звернувся до орендодавця з проханням переглянути орендну плату за період карантину з 17.03.2020 до 31.05.2020, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020 та на той факт, що закусочна "Минутка" за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Залізничників, 16 А не працювала в період з 17.03.2020 до 31.05.2020.

Листом №НЗТ-4-3/1136 від 18.09.2020 орендодавець повідомив про звернення з листом до АТ "Укрзалізниця" для отримання роз`яснень щодо можливості перегляду орендної плати за вищезазначених обставин.

Суду не надано доказів того, що сторонами було погоджено зміни щодо орендної плати за договором №ПР/ДН-2-2019-018/НКМ-дч від 19.11.2019.

Відтак матеріалами справи підтверджені доводи позивача, про те, що сторонами за спільною згодою не було внесено змін до умов договору, які визначають розмір орендної плати, що підлягала сплаті в спірному періоді.

Разом з цим колегія суддів відхиляє доводи позивача, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати орендної плати у визначеному позивачем відповідно до умов договору розмірі з наступних мотивів.

Загально відомим є факт, що 11.03.2020 Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) оголосила пандемію коронавірусу та постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (далі Постанова Кабінету Міністрів України №211) на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

Підпунктом 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020) заборонено: з 00 год. 01 хв. 17.03.2020 до 03.04.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Постановами Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020, №291 від 22.04.2020 та №434 від 04.05.2020 заборону роботи закладів громадського харчування подовжено до 24.04.2020, 11.05.2020 та 22.05.2020 (відповідно).

Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

На момент виникнення спірних відносин діяли наступні редакції цього пункту:

- "З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу" (відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020);

- "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб" (відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ, який набрав чинності 18.04.2020).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 (далі Постанова Кабінету Міністрів України № 611) на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1;

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 (ЗП України, 1996 р., №2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., №71, ст. 2677), здійснюється у розмірі:

50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2;

25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3 (пункт 1).

Орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину (пункт 2).

Підпунктом 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

З аналізу зазначених нормативних актів, колегія суддів доходить висновку, що Постанова Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 стосується відносин сторін тільки за договорами оренди державного майна на весь період дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, без конкретизації, чи була заборонена господарська діяльність орендаря у період карантину, натомість, дія пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України може бути застосована до будь-якого наймача в незалежності від того, яке майно є предметом договору - державне, комунальне чи приватне. Застосування пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України залежить від того, чи звернувся наймач з відповідною вимогою про зменшення плати за користування майном. Водночас, Постанова Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 імперативно вказує про те, що орендодавці державного майна повинні забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Відтак, нарахування орендної плати за державне майно починаючи з 12.03.2020 повинно здійснюватись орендодавцем на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 незалежно від того, чи звертався до орендодавця орендар з відповідною вимогою/проханням, чи ні.

В той же час, положення Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 жодним чином не впливають на підпункт 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким визначена пряма заборона для нарахування орендної плати суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період за договорами оренди державного або комунального майна.

Згідно з умовами договору, зокрема п. 1.3, майно надається Орендарю для його використання за цільовим призначенням - розміщення закусочної, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що використання майна для цілей, не зазначених у п.1.3 цього договору визнається користуванням майном всупереч цільовому призначенню.

Пунктом 6.2.2 договору сторонами узгоджено, що Орендар зобов`язаний використовувати майно виключно за його цільовим призначенням відповідно до умов цього договору.

Згідно з матеріалами справи об`єктом оренди є саме державне майно, оскільки згідно з інформацією, розміщеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, власником 100% статутного капіталу Акціонерного товариства "Українська залізниця" є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України. Таке підтверджується й Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 18.10.2016, наявною у справі (а.с.22).

Отже, Відповідач, як суб`єкт, діяльність якого була заборонена у період з 17.03.2020 до 21.05.2020 включно, звільнений від сплати орендної плати за вказаний період за спірним договором оренди державного майна в силу прямої норми закону, в зв`язку з чим не приймаються доводи апелянта про те, що згідно з пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та вимог частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України орендар має довести, що майно не використовувалось або не могло бути використане наймачем.

Також відхиляються посилання апелянта про те, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин дійсної неможливості використовувати спірне майно за призначенням, про що зазначено у постановах Верховного Суду у справах №914/1248/18, №914/2264/17, оскільки основним критерієм при оцінці таких обставин неможливості використання орендарем майна є презюмована незмінність умов господарювання (користування майном), що в даному випадку вже було неможливим через обмеження, введені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211.

З урахуванням вищенаведеного також відхиляються доводи про те, що фактично між орендарем та орендодавцем не було досягнуто згоди щодо задоволення звернень орендаря та зміни розміру орендної плати у спірний період, оскільки підпункт 6 пункту 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не вимагає вчинення будь-яких дій орендарем для зменшення розміру орендної плати. Відтак, є необґрунтованою пред`явлена орендодавцем до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі несплаченої орендної плати за виставленими рахунками у повному обсязі.

Позивачем під час розгляду справи не спростовані твердження відповідача про зупинення діяльності закладу харчування відповідно до нормативних заборон.

За таких обставини колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач мав сплатити позивачеві орендну плату у розмірі 6552,01 грн. за період з 01.03.2020 по 16.03.2020 та 4160,77 грн. за період з 22.05.2020 по 31.05.2020, а всього: 10712,78 грн.

При цьому судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки згідно з пунктом 3.3. Договору, орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за актом приймання - передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок, то грошові в сумі 6552,01 грн. мали бути сплачені орендодавцем у строк до 20.04.2020 включно, а в сумі 4160,77 грн. - до 20.06.2020 включно.

Однак, відповідачем було порушено свої договірні зобов`язання зі сплати орендних платежів у встановлені строки.

Матеріалами справи підтверджено, що банківською квитанцією №ПН1651119 від 26.08.2020 відповідачем було сплачено орендодавцю орендну плату у розмірі 8500,00 грн., банківською квитанцією №ПН1871587 від 19.01.2021 - 2212,80 грн. А всього: 10712,80 грн.

За таких обставин, станом на дату прийняття судом рішення у цій справі, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за договором №ПР/ДН-2-2019-018/НКМ-дч від 19.11.2019 зі сплати орендної плати за період з березня по травень 2020 року.

При цьому слід зазначити, що 8500,00 грн. заборгованості було сплачено відповідачем до звернення позивача до суду з цим позовом (24.11.2020).

Залишкова частина заборгованості у розмірі 2212,78 грн. була сплачена відповідачем 19.01.2021, тобто після звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач фактично задовольнив вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2212,78 грн. після звернення останнього до суду з цим позовом, провадження у справі у вказаній частині слід закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 27650,64 грн. - правильно визнані судом першої інстанції такими, що є необґрунтованими.

Згідно з пунктом 8.2. Договору, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, орендар сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення грошового зобов`язання.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці, орендар також зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною другою статті 217 та частиною першою статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пунктів 8.2., 8.4. Договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 20.04.2020 по 30.10.2020 у розмірі 1992,06 грн. та штраф у розмірі 1 150,91 грн.

Перевіривши наданий розрахунок пені суд першої інстанції встановив, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме:

- позивачем було помилково визначені розміри сум основного боргу (без врахування приписів підпункту 6 п. 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)");

- позивачем не було враховано, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені;

- позивачем здійснюється нарахування пені з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Тоді як згідно з п. 3.3 договору, орендна плата нараховується сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця до 20 числа поточного місяця, за попередній місяць, за який здійснюється розрахунок.

В листі Інституту української мови НАН України від 31.03.2015 № 307/209 було вказано, що прийменники "до" і "по" в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У межах цього спільного часового значення розрізняються лише сферами свого використання: "до" вживають в офіційно-діловому стилі, передусім у текстах ділових документів - накази, заяви, розпорядження тощо, "по" закріплений за розмовним стилем. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати лише прийменник "до".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17, від 25.04.2018 у справі №815/4720/16, від 13.06.2018 у справі №815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі №814/4170/15, від 09.06.2019 №419/1965/18.

А отже зазначення у договорі "до 20 числа поточного місяця" свідчить, що саме ця дата і є останнім днем строку оплати заборгованості.

За розрахунком суду першої інстанції:

- пеня на суму боргу 6552,01 грн. (березень 2020) за період з 21.04.2020 по 25.08.2020 становить 312,21 грн.;

- пеня на суму боргу 4160,77 грн. (травень 2020) за період з 21.06.2020 по 25.08.2020 становить 90,04 грн.;

- пеня на суму боргу 1947,99 грн. (травень 2020) за період з 26.08.2020 по 30.10.2020 становить 42,15 грн.

Всього розмір пені становить: 444,40 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 444,40 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу у розмірі 1150,91 грн. суд першої інстанції правильно встановив, що за умовами п. 8.4. Договору, орендар зобов`язується сплатити штраф у розмірі 3% від суми заборгованості у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість орендаря по її сплаті становить загалом більше ніж три місяці.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач мав прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів тальки за 2 місяці: березень 2020 та травень 2020. Крім того, станом на день звернення позивача до суду з цим позовом заборгованість за березень 2020 була погашена у повному обсязі, заборгованість за травень 2020 була погашена частково.

За таких обставин, відсутні обставини, передбачені п. 8.4. договору, для нарахування орендарю штрафу за прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів. А отже, вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 1150,91 грн. є не обґрунтованими, з чим також погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми 444,40 грн. пені, закриття провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення суми 2212,78 грн. основної заборгованості та про відмову в решті вимог позивача про стягнення основної суми заборгованості 27650,64 грн., пені у розмірі 1547,66 грн. та штрафу у розмірі 1150,91 грн.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно матеріалів справи, звертаючись із позовною заявою позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн., а при зверненні до суду з апеляційною скаргою заявив про покладення на відповідача судових витрат. За подання апеляційної скарги позивачем сплачений судовий збір в сумі 3153,00 грн.

Зі своєї сторони відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив судові витрати, понесені в зв`язку з апеляційним переглядом означеного судового рішення покласти на позивача. а також стягнути з позивача на корись відповідача суму 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами першою та другою ст. 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи разом із відзивом на апеляційну скаргу надано:

- копію договору №20/21 про надання правової (правничої) допомоги від 111.12.2020, укладеного між відповідачем та адвокатом Шиловим С.О.;

- копію Додаткової угоди №4 від 02.04.2021 до Договору №20/21 про надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2020, яка містить перелік послуг, які зобов`язався виконати адвокат, а також їх вартість в розмірі 2000,00 грн.; оригінал квитанції від 21.04.2021 на суму 2000,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до предмету Договору про надання правової допомоги №20/21 від 11.12.2020, укладений між Фізичною особою-підприємцем Зайцевим Олександром Владиславовичем (клієнт) та адвокатом Шиловим Семеном Олександровичем, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №002166 від 16 травня 2019 p., Адвокат зобов`язується надавати Клієнту за його завданням правову (правничу) допомогу з питань, що виникають у Клієнта (надалі - надавати Правову допомогу), а Клієнт зобов`язується оплатити Правову допомогу та оплатити/компенсувати витрати, необхідні для виконання Договору.

Згідно з п.2.10. Договору приймання-передача наданої Правової допомоги здійснюється шляхом оформлення акту приймання-передачі наданих послуг. Якщо протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту надання/надіслання акту приймання-передачі наданих послуг Клієнт не повернув Адвокату підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або не надав письмову мотивовану відмову від підписання цього акту, то Правова допомога вважається наданою у повному обсязі та належним чином, без зауважень. За таких обставин у Клієнта виникають зобов`язання по сплаті Правової допомоги в строки, передбачені цим Договором.

За приписами п.3.1-3.2. Договору Винагорода за надання Правової допомоги за цим Договором здійснюється у вигляді гонорару у гривнях, шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на банківський (картковий) рахунок Адвоката або іншим засобом, що не суперечить законодавству. Розмір винагороди визначається Сторонами у відповідних Додаткових угодах до цього Договору.

Оплата гонорару здійснюється на умовах передоплати. Адвокат має право приступити до надання Правової допомоги до отримання від Клієнта передоплати, в такому разі оплата здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, якщо інше не узгоджено додатково (п.3.5. Договору).

За п.6.1 договору цей Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до "31" грудня 2021 р. включно.

02.04.2021 між сторонами підписано Додаткову угоду №4 до Договору №20/21 від 11.12.2020, відповідно до умов якої в порядку визначеному п. 1.3. Договору № 20/21 про надання правової (правничої) допомоги від "11" грудня 2020 р. Сторони узгодили, що Адвокат зобов`язується надавати Клієнту наступну правову (правничу) допомогу:

1.1. надавати Клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення (усні та письмові) з правових питань, що виникають у Клієнта у зв`язку із апеляційним оскарженням Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 по справі № 904/6382/20 у якій Клієнт є відповідачем;

1.2. провести правовий аналіз Апеляційної скарги на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 по справі №904/6382/20, що надійшла Клієнту від позивача (апелянта) - Акціонерного товариства "Українська залізниця";

1.3. підготувати та підписати від імені Клієнта Відзив на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 по справі №904/6382/20;

1.4. направити поштовим відправленням копію Відзиву на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021р. по справі №904/6382/20 на адресу позивача (скаржника);

1.5. надати до Центрального апеляційного господарського суду Відзиву на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 по справі №904/6382/20 в строки, що передбачені Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 у справі 904/6382/20.

Винагорода Адвоката, за надання правової (правничої) допомоги, передбаченої п. 1 цієї Додаткової угоди за домовленістю сторін становить 2000,00 грн. (дві тисячі гривень), яка повинна буди сплачена в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Адвоката до 23.04.2021р. (п.2 додаткової угоди).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2021 №04/20/21 у відповідності до Додаткової угоди №4 від 02 березня 2021р. до Договору № 20/21 про надання правової (правничої) допомоги від "11" грудня 2020 р. Адвокатом була надана, а Клієнтом прийнята наступна правова (правнича) допомога (послуги):

- надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що виникли у Клієнта у зв`язку із апеляційним оскарженням Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 р. по справі №904/6382/20 у якій Клієнт є відповідачем;

- проведення правового аналізу Апеляційної скарги на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 р. по справі №904/6382/20, що надійшла Клієнту від позивача (апелянта) ~ Акціонерного товариства "Українська залізниця";

- підготовлено та підписано від імені Клієнта Відзив на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 р. по справі №904/6382/20;

- направлено поштовим відправленням копії Відзиву на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 р. по справі №904/6382/20 на адресу позивача (скаржника);

- надано до Центрального апеляційного господарського суду Відзив на Апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 р. по справі №904/6382/20 в строки, що передбачені Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.03.2021 р. у справі №904/6382/20.

Всього надана правова (правнича) допомога (послуги) на суму 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Згідно платіжної квитанції від 21.04.2021 відповідачем оплачено адвокату 2000 грн.

Відповідно до ордеру серії АЕ №1064669 від 07.04.2021 фізична особа-підприємець Зайцев Олександр Владиславович уповноважила адвоката Шилова Семена Олександровича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №002166 від 16.05.2019) на представництво його інтересів. у Центральному апеляційному господарському суді.

Згідно до матеріалів судової справи вказаний адвокат і готував відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши надані сторонами докази про понесені судові витрати у цій справі, з урахуванням приписів частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи, що рішення, залишене без змін апеляційним судом, відбулось частково на користь відповідача, колегія суддів вважає, що судові витрати мають бути покладені пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку пропорція задоволення позовних вимог становить: 8,05% на користь позивача та 91,95% на користь відповідача.

Відтак, з огляду на вказану пропорцію, відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача із 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає сума 1839,00 грн. наслідком чого є часткове задоволення клопотання відповідача про розподіл судових витрат.

Щодо витрат позивача на сплату судового збору у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення господарського суду першої інстанції, то зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3153,00 грн. на оплату судового збору, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 у справі №904/6382/20 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь фізичної особи - підприємця Зайцева Олександра Владиславовича судові витрати сумі 1839 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 08.07.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Березкіна