РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/1169/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

до Комунальної корпорації "Київавтодор"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Київську міську раду, 2) Київську міську державну адміністрацію, 3) Міністерство фінансів України, 4) Міністерство інфраструктури України

про стягнення 8331528,17 грн.

за участі представників:

від позивача: Дробович Є.Г., самопредставництво,

від відповідача: Гурський М.Р., адвокат,

від третіх осіб-1, 2: Кравець В.В., самопредставництво,

від третьої особи-3: Нетреба Ю.В., самопредставництво,

від третьої особи-4: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Фінансування інфраструктурних проектів" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунальної корпорації "Київавтодор" про стягнення за договором безпроцентної позики від 30.12.2010 № 35 основної заборгованості в розмірі 8000000 грн., інфляційних втрат у розмірі 258705,36 грн., трьох процентів річних у розмірі 72822,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

12.02.2021 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 17.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.05.2021 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Київську міську раду, Київську міську державну адміністрацію, Міністерство фінансів України, Міністерство інфраструктури України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що не має можливості виконати договірні зобов`язання, оскільки відсутній фінансово-правовий механізм для самостійного погашення боргу. Так, укладення договору здійснено з метою виконання Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу. При цьому, порядок використання прибутку відповідача не передбачає витрачення його на погашення позик. У той же час, відповідач неодноразово звертався до Київської міської ради з проханням передбачити в бюджеті м. Києва кошти для компенсації витрат на погашення безпроцентної позики за договором.

У відповіді на відзив позивач наголосив на тому, що договір є обов`язковим до виконання сторонами та відповідачем не надано доказів оскарження рішення КМР від 23.12.2010 № 408/5220 або бездіяльності КМУ щодо не передбачення в державному бюджеті коштів для погашення боргу.

Третя особа-1 у письмових поясненнях звернула увагу на те, що приймала на себе зобов`язання передбачити в бюджеті лише кошти за отримання і користування позикою. У той же час, відповідачем здійснені всі належні дії для належного виконання зобов`язання, тобто відповідач не несе відповідальності за порушення договірного зобов`язання.

У письмових поясненнях на позов третя особа-3 зазначила, що не приймала участь в укладенні договору та не виступає гарантом виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Третя особа-4 у письмових поясненнях просила позовні вимоги задовольнити повністю та розглядати справу за відсутності представника третьої особи-4.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 23.12.2010 № 408/5220 «Про надання комунальній корпорації «Київавтодор» згоди на отримання безпроцентної позики» надано згоду Комунальній корпорації «Київавтодор» на отримання від Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" безпроцентної позики в сумі 31 млн. грн. відповідно до Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженої постановою КМУ від 14.04.2010 № 357.

30.12.2010 між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір безпроцентної позики № 35. У преамбулі договору вказано, що останній укладено, керуючись нормативно-правовими актами, які регулюють питання організації та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні, в тому числі, але не виключно, Законом України «Про організацію та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні» від 19.04.2007 № 962-V, постановою Кабінету Міністрів України «Про надання у 2010 році державних гарантій за зобов`язаннями Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» від 18.08.2010 №766, постановою Кабінету Міністрів України «Питання здійснення запозичень для фінансування проектів у рамках виконання завдань і заходів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» від 12.10.2010 №936, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання запозичених у 2010 році коштів для виконання Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» від 27.10.2010 №990.

Відповідно до пункту 1.1 договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов`язується прийняти позику, використати її за цільовим призначенням, відповідно до мети позики та повернути вказану позику позикодавцеві у визначений цим договором строк.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що надання, використання та повернення позики здійснюється відповідно до Порядку та постанови Кабінету Міністрів України «Про надання у 2010 році державних гарантій за зобов`язаннями Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу» від 18.08.2010 № 766.

Згідно пункту 4.3 договору позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на рахунок позикодавця, відкритий в органах Державного казначейства України в розмірі фактичного надходження грошових коштів (передбачених законом про Державний бюджет України відповідно на 2011 та подальші роки за рішенням Уряду) на рахунок позичальника для повернення позики за даним договором.

Відповідно до змісту додаткової угоди від 28.04.2011 № 2 пункт 2.1 договору передбачає розмір позики в 8000000 грн.

Додатковою угодою від 02.10.2017 № 5 сторонами викладено пункт 2.3 договору в редакції, відповідно до якої плата за отримання і користування позикою становить 4 320 грн. на рік та сплачується рівними частинами щомісяця до 5 числа кожного наступного місяця. Розмір плати за отримання та користування позикою може бути змінений за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткових угод до договору.

Згідно пункту 3.1 у редакції додаткової угоди від 02.10.2017 № 5 строк повернення позичальником позики - 01.10.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов договору перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 8000000 грн. згідно платіжного доручення від 28.02.2011 № 60.

У свою чергу, відповідач звертався у 2017, 2020 роках до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Департаменту транспортної інфраструктури в.о. КМР (КМДА).

Листом від 23.09.2020 № 01-19/13/3149 відповідач звертався до позивача з листом щодо відтермінування строку повернення позики на 1 рік до вирішення питання визначення джерел та виділення коштів головним розпорядником Департаментом транспортної інфраструктури.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Частиною 2 статті 1049 ЦК України передбачено, що позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 8000000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.02.2011 № 60.

Водночас, відповідач в обумовлені договором строки, з урахуванням додаткових угод до договору, повернення грошових коштів у сумі 8000000 грн. не здійснив.

При цьому, суд зауважує на тому, що у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення відповідної частини позовних вимог у повному обсязі.

Також позивачем за несвоєчасне повернення грошових коштів нараховані інфляційні втрати в розмірі 258705,36 грн. та три проценти річних у розмірі 72822,81 грн.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18.

Таким чином, судом відхиляються заперечення відповідача щодо неможливості стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання кредитних (позикових) зобов`язань у період дії карантину на території України, оскільки інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями в розумінні статті 549 ЦК України.

Здійснивши перерахунок компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати у вигляді сплаченої позивачем суми судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" задовольнити повністю.

Стягнути з Комунальної корпорації "Київавтодор" (01133, м. Київ, вул. Командарма Каменєва, 6; ідентифікаційний код 03359026) на користь Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" (03118, м. Київ, вул. Хотівська, 4 (літера А); ідентифікаційний код 37264 (вісім мільйонів) грн. основного боргу, 258705 (двісті п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ять) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 72822 (сімдесят дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 81 коп. трьох процентів річних, а також 124972 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві) грн. 92 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 08.07.2021 року.

Суддя К.В. Полякова