ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3206/20

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни, Київська область, м. Бровари

до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, Київська область, Броварський район, с. Зазим`є

про стягнення упущеної вигоди

представники:

від позивача Д.М.Панамаренко

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни б/н від 05.11.2020 (вх. №3249/20 від 06.11.2020) (далі позивач) до Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області (правонаступником якого є Зазимська сільська рада Броварського району Київської області) (далі відповідач) про стягнення упущеної вигоди у сумі 195615,00 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/3206/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.12.2020 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.12.2020 року надав клопотання про продовження строку на подання відзиву та про заміну відповідача на належного відповідача Зазимську сільську раду Броварського району Київської області.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/3206/20 на тридцять днів та відкладено розгляд справи на 09.02.2021 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 29.01.2021 (вх. №2396/21 від 02.02.2021) про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 260820,00 грн.

Ухвалою суду від 09.02.2021 року замінено відповідача Виконавчий комітет Погребської сільської ради Броварського району Київської області його правонаступником - Зазимською сільською радою Броварського району Київської області та відкладено розгляд справи на 09.03.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 09.03.2021 (вх. №5493/21 від 09.03.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та клопотання б/н від 09.03.2021 (вх. №5494/21 від 09.03.2021) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Службу автомобільних доріг у Київській області.

Представник позивача у судовому засіданні 09.03.2021 року заперечував щодо задоволення поданого клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року розгляд справи відкладено на 13.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 13.04.2021 року не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче засідання призначено на 18.05.2021 року.

До суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про залучення третьої особи б/н від 14.03.2021 (вх. №6663/21 від 23.03.2021) та відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 14.03.2021 (вх. №6664/21 від 23.03.2021).

Ухвалою суду від 18.05.2021 року у задоволенні клопотання відповідача б/н від 09.03.2021 (вх. №5494/21 від 09.03.2021) про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Служби автомобільних доріг у Київській області відмовлено, закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 29.06.2021 року.

До суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 29.06.2021 року (вх. №15579/21 від 29.06.2021 року) про відкладення розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 29.06.2021 року проти відкладення розгляду справи заперечив, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є саме неможливість вирішення спору у даному судовому засіданні, а не наявність відповідного клопотання учасника судового процесу. Проте відповідачем не доведено суду неможливість заміни представника у даній справі, а також, неможливість розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів, що містяться у справі. На думку суду, наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

Крім того, судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті не підлягає задоволенню судом.

Таким чином, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 29.06.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено позивачем в позовній заяві, Фізична особа-підприємець Кремена Олександра Сергіївна надає послуги з розміщення зовнішньої реклами, зокрема, на належних їй на праві власності рекламних щитових конструкціях, які знаходяться на території Погребської сільської ради Київської області. Надання рекламних послуг є основним видом господарської діяльності позивача і єдиним джерелом її доходів.

Згідно ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

01.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламістер» (за договором замовник) та Фізичною особою-підприємцем Кременою Олександрою Сергіївною (за договором виконавець) укладено Договір №07-10-01-01/19 про надання рекламних послуг (далі - Договір), згідно умов п. 2.1 якого, виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення реклами замовника на спеціальних конструкціях відповідно до затвердженої сторонами адресної програми в період рекламної компанії, а замовник зобов`язується прийняти послуги та оплатити їх.

Згідно пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору, виконавець зобов`язаний прийняти від замовника рекламні матеріали, призначені для розміщення на спеціальних конструкціях за адресою, вказаною замовником.

Відповідно до пп. 3.2.2, 3.2.3 п. 3.2 Договору, виконавець здійснює розміщення прийнятих від Замовника Рекламних матеріалів у такі строки: в м. Києві - протягом 3-х календарних днів від дати початку рекламної кампанії; в інших містах - протягом 3-х календарних днів від дати початку рекламної кампанії; якщо інші строки не обумовлені в Додатках до цього Договору. Виконавець протягом 2 (двох) робочих днів з дати закінчення монтажу прийнятих від замовника рекламних матеріалів надає фотозвіт про Рекламну кампанію (фотозвіт має бути оригінальним, без залучення корегуючих зображення програм). Наступні фотозвіти надаються замовнику один раз на місяць у термін з 1-го по 5-е число кожного місяця.

Ціна (вартість) послуг підлягає узгодженню сторонами до розміщення реклами й вказується у Додатках до Договору або в рахунку-фактурі, який виставляється виконавцем. Оплата послуг по Договору здійснюється замовником шляхом банківського переведення безготівкових коштів у національній валюті України на поточний рахунок виконавця. Замовник щомісячно здійснює оплату вартості послуг до 25 числа місяця, у якому проводиться Рекламна кампанія у відповідності з рахунком-фактурою виконавця, незалежно від факту отримання замовником оригіналу такого рахунку-фактури, якщо інший порядок та строки оплати не були узгоджені сторонами у відповідному Додатку до Договору (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору).

Згідно п. 11.1 Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до останнього дня заключного періоду Рекламної кампанії, визначеного Договором або Адресними програмами, але не більше ніж до 31 грудня 2019 року, за умови повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. У випадку якщо жодна зі сторін до моменту припинення дії чинного Договору не проінформувала в письмовій формі про його припинення, даний Договір пролонгується на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору замовником - ТОВ «Рекламістер» було виготовлено й передано позивачу рекламні матеріали для розміщення на рекламних щитових конструкціях, що підтверджується Актами прийому-передачі рекламних матеріалів від 01.07.2019 року, від 26.11.2019 року.

У зв`язку із закінченням дозволів на розміщення зовнішньої реклами 20.11.2019 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій, до якої додано фотокартку місця, на якому планується розташування рекламного засобу, ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням та копія свідоцтва про державну реєстрацію заявника як фізичної особи - підприємця.

Рішенням Виконавчого комітету Погребської сільської ради №163 від 28.11.2019 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій, що, на думку позивача, призвело до того, що позивачем не отримано доходи за укладеним Договором.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі П/320/274/20 рішення Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області №163 від 28.11.2019 року про відмову в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій ФОП Кременій О.С. скасовано та зобов`язано Виконавчий комітет Погребської сільської ради Броварського району Київської області повторно розглянути заяву ФОП Кременої О.С. про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 року.

Однак, як зазначає позивач, станом на день звернення до суду з даним позовом, рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі №П/320/274/20 не виконано, а заяву позивача про надання дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій від 20.11.2019 року повторно не розглянуто.

Так, згідно Додатку 1 до Договору, сторонами погоджено надання послуг з розміщення Реклами в період з 01.07.2019 по 31.12.2019 на спеціальній конструкції, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Погребський Шлях, 143. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, в`їзд в село Погреби з боку ж/м Троєщина (місто Київ), зліва). Вартість надання однієї рекламної послуги складає 3622,50 грн. на місяць. Всього 7245,00 грн. на місяць.

В якості виконання зобов`язань за Договором та отримання послуг позивачем до суду надано банківську виписку по рахунку, з якої вбачається сплата ТОВ «Рекламістер» коштів на користь позивача.

Згідно Додатку 2 до Договору, сторонами погоджено надання послуг з розміщення Реклами в період з 01.01.2020 по 31.12.2020 на спеціальних конструкція, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Погребський Шлях, 143. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, в`їзд в село Погреби з боку ж/м Троєщина (місто Київ), зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги; за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, вулиця Світанкова, 15. (Автошлях ТІ008, Київ-Остер, проїзд через село Погреби в напрямку міста Остер, зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги; за адресою: Київська область, Броварський район, село Погреби, через дорогу напроти адреси: вулиця Єдності, 45. (Автошлях ТІ 008, Київ-Остер, проїзд через село Погреби в напрямку міста Остер, зліва). Спеціальна Рекламна конструкція, що складається з двох площин розміром 3 м. на 6 м. визначена як така, що надає дві рекламні послуги. Вартість надання однієї рекламної послуги складає 3622,50 грн. Всього 21735,00 грн. на місяць.

Таким чином, зі слів позивача, за результатами укладеного Договору очікуваний дохід позивача на території Погребської сільської ради Київської області за умови отримання дозволу у встановленому законом порядку, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, склав би 21735,00 грн. на місяць. Однак, внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягають у відмові в наданні дозволу позивачу на розміщення зовнішньої реклами, позивач зазначені доходи не отримав і, як наслідок, за 2020 рік поніс збитки в розмірі 21735,00 грн. на місяць, всього за 12 місяців 2020 року на суму 260820,00 грн.

На думку позивача, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії відповідача, що підтверджується рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі П/320/274/20, внаслідок яких позивачем не отримано доходу, на який вона розраховувала, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що викладені у позові обставини та докази не свідчать про протиправність поведінки відповідача по відношенню до позивача при закінченні дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами. Відповідачем зазначено, що з метою підвищення безпеки дорожнього руху та транспортно-експлуатаційних показників певної автомобільної дороги, між Зазимською сільською радою Броварського району Київської області та Службою автомобільних доріг у Київській області укладено договір від 08.07.2020 №СД-08/07/20, на розроблення проектної документації щодо поточного середнього ремонту автомобільної дороги «Т-10-08 Київ-Літочки-Кіпті на ділянці км 3+810 - км 18+437», тобто безпосередньо на дорозі державного значення і зокрема по вулицям, на яких позивач мав намір здійснювати свою господарську діяльність, у сфері надання рекламних послуг. Рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розміщення зовнішньої реклами приймалося колегіальним органом виконавчого комітету та ґрунтувалося на комісійних обстеженнях та технічних оцінках робочого проекту (кошторисної документації) щодо поточного середнього ремонту автомобільної дороги «Т-10-08 Київ-Літочки-Кіпті на ділянці км 3+810 - км 18+437», який передбачає ремонтні роботи по забезпеченню належного водовідведення, укріплення узбіччя, улаштування горизонтальної дорожньої розмітки та встановлення дорожніх знаків, ремонт, заміна, влаштування та встановлення (за необхідності): бортового каменю, тротуару, бар`єрного огородження, залізобетонних труб, автопавільйонів, тощо. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність поведінки відповідача, як колегіального органу, а також, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, а тому, на думку відповідача, у його діях відсутня вина у заподіянні позивачу збитків. На думку відповідача, позивачем не вживалось достатніх та необхідних заходів для запобігання виникнення збитків, позивачем не враховано, обставин щодо необхідності проведення ремонтних робіт на певному відрізку автодороги, де планувалося розповсюдження рекламних носіїв, При цьому, позивачем на адресу відповідача обґрунтованих письмових претензій не направлено.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача 260820,00 грн. матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих протиправними діями відповідача що полягають у відмові в наданні дозволу позивачу на розміщення зовнішньої реклами шляхом прийняття Виконавчим комітетом Погребської сільської ради Броварського району Київської області рішення №163 від 28.11.2019 року.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Виходячи зі змісту ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди (збитків) та її розмір; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якби право позивача не було порушене. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті для їх одержання.

Як встановлено судом, наявність упущеної вигоди та її розмір позивач обґрунтовує та доводить укладеним між ФОП Кременою О.С. та ТОВ «Рекламістер» Договором №07-19-01/19 від 01.07.2019 року про проведення рекламної компанії. Розмір упущеної вигоди в сумі 260820,00 грн. обрахований позивачем виходячи із ціни Договору та терміну його дії. Таким чином, позивач стверджує, що на підставі Договору №07-19-01/19 від 01.07.2019 року впродовж терміну його дії він міг реально отримати 260820,00 грн. доходів, якби відповідач на підставі рішення Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області №163 від 28.11.2019 року не відмовив в наданні дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Судом враховано, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року у справі №П/320/274/20 встановлено факт неправомірної поведінки відповідача та визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району Київської області №163 від 28.11.2019 року про відмову в наданні дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій, яке відповідно до норми ст. 75 ГПК України, має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц.

З врахуванням викладеного, оскільки, упущена вигода, яка входить до складу збитків, що є предметом у даній справі, є неотриманим доходом на підставі Договору про надання рекламних послуг, суд має встановити чи доведено позивачем те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи у визначеному ним розмірі та за визначений період.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення з боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі №923/700/17 від 03.08.2018 року зазначено, що неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується; пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц зазначено, що при стягненні упущеної вигоди, слід враховувати наступне: у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання (ст. 22 ЦК України); при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ст. 623 ЦК України); кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вину завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (ст. 614 ЦК України); пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Водночас, посилання позивача на можливість отримання плати за надані послуги з розміщення реклами, відповідно до умов зазначеного Договору, не підтверджує наявність понесених позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Отже, позивачем не доведено, в першу чергу, наявності збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не надано доказів, які б беззаперечно вказували на те, що дохід міг би бути отриманий останнім у випадку надання послуг ТОВ «Рекламістер».

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, які базуються на розрахунку можливого прибутку в сумі 260820,00 грн., побудовані на можливих очікуваннях ФОП Кременої О.С. щодо отримання певного доходу та не підтверджені належними і допустимими доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач.

На думку суду, позивач не довів належними та допустимим доказами того, що упущена вигода, котру він намагається стягнути з відповідача, не є абстрактною, і лише неправомірні дії відповідача є єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати цю вигоду у зазначеному розмірі.

При цьому, суд зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано дозволу на розміщення рекламних щитових конструкцій, що позбавляє суд можливості дослідити коли саме закінчився строк дії такого дозволу.

З матеріалів справи також не вбачається, що Договір №07-19-01/19 від 01.07.2019 року про проведення рекламної компанії припинено. Натомість, до матеріалів справи позивачем надано копію листа ТОВ «Рекламістер» №1 від 20.12.2019 року, наданого у відповідь на лист позивача №12-10-01-01/19 від 10.12.2019 року, згідного якого ТОВ «Рекламістер» повідомляє позивача про погодження на продовження Договору №07-19-01-01/19 від 01.07.2019 року та подальшої співпраці з розміщення рекламних матеріалів після отримання позивачем від Виконавчого комітету Погребської сільської ради Броварського району відповідних дозволів на розміщення спеціальних рекламних конструкцій.

Судом також встановлено, що згідно наданого відповідачем до матеріалів справи протоколу засідання виконавчого комітету Зазимської сільської ради від 09.10.2020 року №10 (яка є правонаступником Погребської сільської ради) вбачається, що на порядку денному розглядалось питання про повторний розгляд звернення ФОП Кременої О.С. від 20.11.2019 року про надання дозволу на розміщення спеціальних рекламних щитових конструкцій на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року №П/320/274/20. Однак, рішення з зазначеного питання прийнято не було.

Згідно ч.2 ст.3 ГК України, підприємництвом є господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст.42 Господарського кодексу України). Отже, господарське зобов`язання повинно бути спрямоване на досягнення економічного результату, тобто мати реальний характер.

Частиною 1 ст. 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Таким чином, господарська операція це правочин, спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків суб`єкта господарювання, що зумовлює зміни в структурі активів та майново-господарських зобов`язань та/або власному капіталі такого суб`єкта.

Суд також зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. Основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.09.2019 року у справі №520/11437/18.

Однак, суд позбавлений можливості встановити реальність господарських операцій надання послуг, оскільки, до матеріалів справи не додано фотозвіту на підтвердження розміщення прийнятих від замовника рекламних матеріалів (згідно п. 3.2 Договору), рахунків-фактур виконавця (згідно п. 4.1 Договору), на які також йде посилання у виписці по рахунку позивача, доказів відображення зазначених господарських операцій в податковому обліку позивача, доказів виготовлення рекламних матеріалів, що позбавляє суд можливості встановити наявність збитків у вигляді упущеної вигоди.

Частинами 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Саме позивач мав довести обставини, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Кременої Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (07415, Київська область, Броварський район, с. Зазимє, вул. Широка, буд. 6, ) про стягнення упущеної вигоди у розмірі 260820,00 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 09.07.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць