РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2021Справа № 910/18855/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід"

до "POLIFOM-EXIM" SRL

про стягнення 98 692,16 Євро, що складає 3351546,28 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Компанець М.Б. (адвокат);

від відповідача - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою у якій просить стягнути з "POLIFOM-EXIM" SRL (далі - відповідач) заборгованість за контрактом №GE03012019 від 03.01.2019 у сумі 98692,16 Євро.

Ухвалою суду від 18.12.2020 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/18855/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та зупинено провадження справі.

Крім того, оскільки відповідач - "POLIFOM-EXIM" SRL (Румунія, обл. Ясси, с. Томешти, комуна Томешти, квартал 13, буд. С3) є нерезидентом, який не має свого представництва на території України, тому про розгляд даної справи відповідача було повідомлено шляхом надсилання прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Через відділ діловодства суду 25.01.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Ухвалою суду від 16.06.2021 було поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 16.06.2021 судом було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.07.2021.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача підтримав вимоги позову та просив суд задовольнити позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 між позивачем як продавцем та відповідачем як покупцем було укладено Контракт №GE03012019 (далі - Контракт), за умовами п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує пінополіуретан (ППУ, поролон) у вигляді блоків, листів, рулонного полотна, деталей з ППУ, тип «А», тип «Б», тип «КН», губок, тканини з регенерованої целюлози у вигляді напівфабриката та упакованих серветок, матрасів (далі - товар).

Згідно з п. 3.1 Контракту покупець купує товар за ціною вказаною у Специфікації № 1 до Контракту.

Згідно з п. 4.1 Контракту поставка товару здійснюється на основі письмового замовлення покупця. Відвантаження товару здійснюється у строк не більше 10 робочих днів з дня прийняття продавцем замовлення до виконання.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Контракту товар поставляється автомобільним транспортом покупця. Відправник передає перевізнику наступні документи:

- сертифікат походження і відповідності товару (оригінал);

- транспортну накладну;

- вантажну митну декларацію;

- оригінал рахунку-фактури;

- паспорт якості, виданий заводом-виробником.

Порядок оплати товару передбачено у п. 6 Контракту, зокрема:

п. 6.1 Розрахунки за поставлений товар проводяться банківським переказом. Строк оплати - не більше 20 календарних днів з дня відвантаження (по даті транспортної накладної) або авансовим платежем на умовах передплати.

п. 6.2 Валюта платежу - Євро.

п. 6.3 Оплата товару може бути здійснена в доларах США по курсу агентства «FINANCIAL TIMES» на дату здійснення платежу.

Позивач зазначає, що на виконання умов Контракту на підставі замовлень відповідача позивачем у період з 13.11.2019 до 20.12.2019 включно було поставлено на користь відповідача товар загальною вартістю 98692,16 Євро.

Матеріалами справи підтверджується, що постачальник (позивач) поставив на користь відповідача обумовлений контрактом товар на суму 98692,16 Євро. Даний факт підтверджується вантажними митними деклараціями та рахунками-фактури, виставленими відповідачу за вказаний період, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви.

Разом з тим, у встановлені умовами Контракту строки відповідачем не здійснено плати за поставлений товар. Таким чином у відповідача перед позивачем виник борг у сумі 98692,16 Євро.

Відповідачем жодних заперечень чи доказів на спростування наявності вказаної суми боргу перед позивачем за поставлений відповідно до умов Контратку товар надано не було.

Факт існування заборгованості відповідача, станом на момент звернення позивача із даним позовом, в розмірі 98692,16 Євро, а також неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Контракта в частині своєчасної оплати отриманого товару належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (. 1 ст. 692 ЦК України).

Наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 98692,16 Євро за поставлений згідно Контрактом товар позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим, а тому позовні вимоги про стягнення 98692,16 Євро заборгованості підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правової допомоги № 21/03 від 05.01.2021,

- доручення № 1/2021 від 16.06.2021

- рахунок-фактура № СФ-0000094 від 16.06.2021,

- акт № 94 про виконання договору про надання правової допомоги № 21/03 від 05.01.2021,

- платіжне доручення № 308 від 17.06.2021 про сплату ТОВ «Інтерфом- Захід» винагороди за надання правової допомоги у сумі 10000 грн.,

- ордер серії КВ №849433 від 30.11.2020 на адвоката Компанець М.Б.

Частиною 6 статті 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не було подано жодних заперечень щодо заявленої позивачем суми витрат на адвокатські послуги.

Як вбачається з наданого позивачем до справи Договору про надання правової допомоги № 21/03 від 05.01.2021, сторонами було визначено суму гонорару адвокату саме в умовах цього договору у сумі 10000 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення завищення вартості понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у повній сумі, а саме 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з «POLIFOM-EXIM» SRL (Румунія, обл. Ясси, с. Томешти, комуна Томешти, квартал 13, буд. С3, реєстраційний номер J22/1865/2014, податковий номер: RO 33898650) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом- Захід» (48244, Тернопільська обл., Гусятинський р-н, м. Хоростків, вул. Незалежності, 3-А; ідентифікаційний код 35855828) 98692 (дев`яносто вісім тисяч шістсот дев`яносто два) Євро 16 Євроцентів, а також 50273 (п`ятдесят тисяч двісті сімдесят три) грн. 20 коп. судового збору та 10000 (десять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Дата підписання рішення: 07.07.2021.

Суддя Р.Б. Сташків