ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/470/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації, Київська область, м. Фастів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фастівська районна державна адміністрація, Київська область, м. Фастів

про стягнення збитків

представники:

від позивача В.А.Чешковський

від відповідача не з`явився

від третьої особи не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 29.01.2021 року (вх. №464/21 від 15.02.2021 року) до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (далі відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фастівська районна державна адміністрація (далі третя особа) про стягнення заборгованості за Договором поставки №12-01/18 від 29.12.2017 року (далі Договір) у розмірі 1418511,89 грн.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем зобов`язань по відшкодуванню витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/470/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.03.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №01-20/287 від 11.03.2021 (вх. №6056/21 від 15.03.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

До суду від третьої особи надійшло клопотання №06/21/374 від 15.03.2021 (вх. №6498/21 від 19.03.2021) про проведення судового засідання без участі представника третьої особи та письмові пояснення №06-21/356 від 11.03.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 19.02.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 23.03.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 23.03.2021 року повідомив, що ним не отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.03.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/470/21 та відкладено розгляд справи на 13.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 13.04.2021 року не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче засідання призначено на 18.05.2021 року.

До суду від третьої особи надійшло клопотання №06-21/508 від 02.04.2021 року (вх. №8507/21 від 09.04.2021 року) про розгляд справи без участі представника третьої особи.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №НЮ-16-06/21вв від 14.04.2021 (вх. №9259/21 від 19.04.2021).

До суду від відповідача надійшов лист №01-20/848 від 26.04.2021 (вх. №10267/21 від 30.04.2021) про розгляд справи без участі представника відповідача та заперечення на відповідь на відзив №01-20/837 від 26.04.2021(вх. №10268/21 від 30.04.2021). До суду від третьої особи надійшло клопотання №06-21/765 від 26.04.2021 року (вх. №10394/21 від 05.05.2021 року) про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/470/21 та призначено розгляд справи по суті на 15.06.2021 року.

Відповідач та третя особа, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 15.06.2021 року не з`явились.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2021 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 15.06.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця», згідно діючого законодавства України щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом 2019 року надавались послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні по залізничним станціям та посадочним платформам (Мотовилівка, Боярка, Вишневе), які розташовано на території Фастівського району Київської області.

Позивач до прийняття місцевого бюджету на 2019 рік листами від 19.10.2018 року №ДН-1-452/860, від 12.11.2018 року №ДН-1-453/1644 та від 19.12.2018 №ДН-1-453/1993 звертався до органу місцевої державної адміністрації щодо передбачення у районному бюджеті суми компенсацій за пільгові перевезення на 2019 рік, а саме, кошти у сумі 405 тис. грн.

Протягом 2019 року позивач додатково звертався до керівництва Фастівської районної державної адміністрації з вимогою виділення коштів на відшкодування збитків залізниці за перевезення пільгових категорій громадян листами від 20.02.2019 №ДН-1-452/360, від 21.03.2019 №ДН-1-452/523, від 25.03.2019 №ДН-1-452/546, від 22.04.2019 №ДН-1-453/748, від 10.06.2019 №ДН-1 -453/1156, від 15.08.2019 №ДН-1-452/1459.

У відповідь на вказані звернення Фастівською районною державною адміністрацією повідомлено позивача листами від 01.02.2019 року №06-23/427, від 25.03.2019 №06-13/1037, від 11.04.2019 №06-23/1295, від 18.04.2019 №06-23/1419, від 03.05.2019 №06-23/1567, від 22.05.2019 №06-28/1792, від 23.05.2019 №06-23/1808, від 16.07.2019 №06-23/2435, від 25.09.2019 №06-23/3173 про неможливість проводити відшкодування, посилаючись на те, що перевезення залізницею значно перевищують суми, що передбачались до компенсацій, а, згідно рішень суду, по виконавчих документах з бюджету району стягуються борги ще за 2008 - 2014 роки. При цьому, Фастівською районною державною адміністрацією не заперечується наявність затвердженої Програми відшкодування компенсацій за перевезення окремих категорій громадян на приміських маршрутах загального користування автомобільним та залізничним транспортом у Фастівському районі з вересня 2017 - 2020 роки (прийнята на сесії сьомого скликання 17.08.2017 року).

Так, з метою виконання вимог діючого законодавства між сторонами мав бути укладений договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, як це здійснювалось у попередні роки.

Позивач листом №ДН-1-453/1877 від 11.12.2018 року звернувся до відповідача з пропозицією укласти відповідний договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, однак, зазначений лист залишено відповідачем без відповіді.

Статтею 12 Закону України «Про транспорт» передбачено, що підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Перелік категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті у міжнародному та приміському сполученні затверджено у Додатку 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 № 1196.

Протягом 2019 року позивач щомісячно звертався до відповідача листами №ДНЛ-1/26 від 23.01.2019, №ДНЛ-1/101 від 28.02.2019, №ДНЛ-1/154 від 22.03.2019, №ДНЛ-1/204 від 17.04.2019, №ДНЛ-1/277 від 24.05.2019, №ДНЛ-1/319 від 19.06.2019, №ДНЛ-1/399 від 23.07.2019, №ДНЛ-1/442 від 21.08.2019, №ДНЛ-1/491 від 24.09.2019, №ДНЛ-1/566 від 25.10.2019, №ДНЛ-1/629 від 22.11.2019, №ДНЛ-1/691 від 13.12.2019 з вимогою компенсації витрат, понесених перевізником на перевезення пільгових категорій громадян по Фастівському району Київської області шляхом надсилання документів, що підтверджують витрати залізниці на пільгові перевезення громадян. Зазначені листи отримано відповідачем, про що свідчать підписи уповноваженої особи та вхідні номери на вказаних листах. Однак, вказані листи залишено відповідачем без відповіді і реагування.

Позивач зазначає, що зважаючи на неможливість в односторонньому порядку відмовитись від виконання державної програми соціального захисту населення, позивачем протягом 2019 року надавались послуги з перевезення пільгових категорій громадян 53322 пасажирам. Так, з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року позивачем понесено витрати з перевезення пільгових категорій громадян по залізничним станціям та посадочним платформам (Мотовилівка, Боярка, Вишневе), які розташовані на території Фастівського району Київської області, на суму 542263,29 грн., що підтверджується розрахунком витрат за перевезення пільгових категорій громадян Фастівського району.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, позивачем за власний рахунок надавалися послуги з перевезення пільгових категорій громадян у приміських поїздах по залізничним станціям, розташованих на території Фастівського району Київської області, на загальну суму 542263,29 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги, між АТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» та головним розпорядником коштів управління соціального захисту населення Фастівського району станом на 01.02.2019, 01.03.2019, 01.04.2019, 01.05.2019, 01.06.2019, 01.07.2019, 01.08.2019, 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 01.12.2019, 01.01.2020.

Зазначені Акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги станом на 01.02.2019, 01.03.2019, 01.04.2019, 01.05.2019, 01.06.2019, 01.07.2019, 01.08.2019, 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 01.12.2019, 01.012020, а також, розрахунки і списки пільгових категорій громадян на відшкодування збитків за пільгове перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом з 01.01.2019 по 31.12.2019, щомісячно направлялись відповідачу супровідними листами №ДНЛ-1/26 від 23.01.2019, №ДНЛ-1/101 від 28.02.2019, №ДНЛ-1/154 від 22.03.2019, №ДНЛ-1/204 від 17.04.2019, №ДНЛ-1/277 від 24.05.2019, №ДНЛ-1/319 від 19.06.2019, №ДНЛ-1/399 від 23.07.2019, №ДНЛ-1/442 від 21.08.2019, №ДНЛ-1/491 від 24.09.2019, №ДНЛ-1/566 від 25.10.2019, №ДНЛ-1/629 від 22.11.2019, №ДНЛ-1/691 від 13.12.2019.

Однак, відповідачем заборгованість перед позивачем не погашена, при цьому, зазначено, що Управління соціального захисту населення Фастівської РДА не має можливості проводити відшкодування коштів за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом.

Позивач зазначає, що відповідачем у порушення вимог чинного законодавства, не відшкодовано витрати на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, у зв`язку з чим за розрахунком позивача, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 542263,29 грн., заявлена позивачем до стягнення.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 542263,29 грн. збитків, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по відшкодуванню зазначених витрат.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Згідно ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначаються пільги щодо оплати, зокрема, транспортних послуг та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для пільгових категорій громадян встановлено, зокрема, Законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Статтею ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Частинами 1, 2, 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що, встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ "Укрзалізниця" за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

Згідно п. ґ) ст. 91 Бюджетного кодексу України, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетні зобов`язання щодо, зокрема, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до ст.ст. 20, 23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація забезпечує організацію населення транспортним обслуговуванням; реалізує державну політику в галузі соціального забезпечення та соціального захисту соціально незахищених громадян.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - постанова КМУ №256 (чинна на момент виникнення та існування спірних правовідносин 01.01.2019-31.12.2019, але втратила чинність з 01.01.2020).

Пунктом 2 Постанови КМУ №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктами 3, 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ №256 встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі головні розпорядники коштів). Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Згідно п.п. 5, 6 Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами фактичних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомам міських рад.

Фінансові органи, зокрема, районних держадміністрацій, на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх, зокрема, фінансовим органам обласних держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в областях.

Враховуючи зазначені приписи, розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг у м. Фастів Київської області є Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації, а відшкодування витрат, понесених внаслідок пільгового перевезення, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 року №1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян» (далі - постанова КМУ №1359), пунктом 2 якого визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом (далі пільгові перевезення) належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою, встановленою законодавством.

Пунктами 3-5, 7 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1359 встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки); сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг; інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності. Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Згідно п. 9 Порядку, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом;

Відповідно до п.п. 10, 11 Порядку, залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми; головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Відповідно до п. 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 №252 (далі - Порядок №252), суб`єкти господарювання, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно з законодавством України.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вищезазначених приписів чинного законодавства, позивач зобов`язаний здійснювати перевезення пільгових категорій населення за пільговими тарифами.

Як встановлено судом, виконання позивачем своїх зобов`язань по перевезенню пільгових категорій громадян у приміських поїздах по залізничним станціям, розташованим на території Фастівського району Київської області за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: обліковими формами про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, категорія пільговика пенсіонери за віком (додаток до Порядку, затверджений постановою КМУ №1359) та рахунками-фактурами за відповідні місяці 2019 року.

З метою врегулювання спірних правовідносин, позивач звертався до відповідача з пропозицією про укладання договору на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування, а також з вимогою про відшкодування витрат за надані послуги на 2019 рік, на підставі надісланих відповідачу: Актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги станом на 01.02.2019, 01.03.2019, 01.04.2019, 01.05.2019, 01.06.2019, 01.07.2019, 01.08.2019, 01.09.2019, 01.10.2019, 01.11.2019, 01.12.2019, 01.01.2020.

Проте, відповідач у своїх відповідях на відповідні звернення позивача повідомив, що Управління соціального захисту населення не має призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг за пільговий проїзд окремих категорій громадян; по даній категорії коштів у бюджеті на 2019 рік не заплановано; проведення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок коштів державного бюджету можливий за умови передбачення для області відповідного міжбюджетного трансферту на бюджетний рік; субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування витрат перевізникам за перевезення пільгових категорій населення не виділяються; на підставі виконавчих документів рахунки Управління соціального захисту населення Фастівської РДА заблоковано, а тому, відшкодування за перевезення пасажирів пільгових категорій не буде проводитись до повного погашення заборгованості за відповідними судовими рішеннями; за відсутності кошторисних призначень та заблокованих рахунках відповідач не може погасити заборгованість з компенсації виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до наданих позивачем документів, а саме: Актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги станом на 01.02.2019-01.01.2020; облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, рахунків-фактур за відповідні місяці 2019 року, позивач недоотримав 542263,29 грн.

Чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Приписи Закону України «Про залізничний транспорт» та Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, перевезення пасажирів на пільгових умовах виконано позивачем не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (відповідач у справі) в силу закону має відшкодувати за рахунок бюджетних коштів понесені витрати позивачу.

Суд звертає увагу, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України, яка застосовується судом як джерело права на підставі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Також, суд звертає увагу, що в силу ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, яка є спеціальною для спірних правовідносин щодо інших викладених у вказаній статті норм, які регулюють загальний порядок взяття бюджетних зобов`язань та на які посилається відповідач, бюджетні зобов`язання щодо виплати, зокрема, компенсацій громадянам з бюджету, на які згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Отже, відповідач як орган, уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобов`язаний належно, у відповідності до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу відшкодуванню витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 у розмірі 542263,29 грн., а зазначені ним обставин щодо відсутності відповідних видатків не є підставами для звільнення останнього від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.

Тобто, право позивача на отримання відшкодуванню витрат на перевезення пасажирів які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування, а саме Фастівською районною державною адміністрацією, видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство похідний від нього характер.

Крім того, на наявність у особи певного права, а у держави відповідного фінансового зобов`язання впливає не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу), держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства.

Зі змісту ч. 2 ст. 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами. Самі ж загальносуспільні потреби, до яких належить і забезпечення права на соціальний захист громадян України, проголошений у статті 46 Конституції України, передбачаються у державних програмах, законах, інших нормативно-правових актах. Визначення відповідних бюджетних видатків у законі про Державний бюджет України не може призводити до обмеження загальносуспільних потреб, порушення прав людини і громадянина, встановлених Конституцією України.

Разом з тим, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Слід також зазначити, що згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян, оскільки, зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання та волевиявлення. Відсутність у спірних правовідносинах договору про відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2019 рік не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання.

Відсутність у боржника необхідних для погашення заборгованості коштів не є підставою для звільнення від відповідальності та обов`язку виконати грошове зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №911/4249/16.

Нормами чинного законодавства передбачено покладення на відповідача обов`язку компенсувати у повному обсязі недоотримані позивачем кошти за перевезення пільгових категорій громадян, які підтверджені саме обліковими формами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.10.2018 у справі №904/9488/17.

Таким чином, надані позивачем облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевих бюджетів за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 підтверджують розрахунок заявленої позивачем до стягнення спірної суми 542263,29 грн.

Оскільки, відповідач свої зобов`язання щодо відшкодування витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 у розмірі 542263,29 грн. не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Усі інші твердження та аргументи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фастівської районної державної адміністрації про стягнення 542263,29 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Фастівської районної державної адміністрації (08500, Київської область, м. Фастів, вул. Соборна, буд. 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) 542263 (п`ятсот сорок дві тисячі двісті шістдесят три) грн. 29 коп. збитків на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 та 8133 (вісім тисяч сто тридцять три) грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.07.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць