ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Справа№ 910/13648/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вторес"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.01.2021 (рішення складено 11.01.2021)

у справі № 910/13648/20 (суддя Борисенко І.І. )

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Святошинського району м. Києва"

до Публічного акціонерного товариства "Вторес"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 36 521, 76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Вторес" про стягнення 36 521, 76 грн., з яких 29 843,37 грн. основний борг, 5 925,74 грн. пенz, 752,65 грн. штраф за договором № 1176 від 31.01.2020 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1176 від 31.01.2020 та додатків до нього, а саме не здійсненням плати орендних платежів/

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13648/20 позовні вимоги задоволено повністю. На підставі рішення суду з Публічного акціонерного товариства "Вторес" підлягає стягненю на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" заборгованість з орендної плати у розмірі 29 843 грн. 37 коп., 5 925 грн. 74 коп. пені, 752 грн. 65 коп. штрафу, 2 102 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю обставин про наявність заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів та штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить суд оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у договорі № 1176 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 31.01.2020 р. невірно визначено розмір орендної плати у відповідності до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280 (зі змінами), а саме в частині застосування відсотків орендної ставки, оскільки у договорі визначено орендну ставку 25%, в той час як Методикою розрахунків передбачено орендну ставку 5%. Апелянт зазначає, що питання неправомірності застосування орендної ставки у розмірі 25% було визначено Антимонопольним комітетом України та судовими рішеннями у 2019-2020 роках у справі № 910/4315/19 та справі № 826/12473/18.

Апелянт зазначає, що він звертався до позивача з листом № 28 від 09.07.2020 та повідомляв про те, що ставка 25% є незаконною, повідомляв про те, що буде сплачувати орендну ставку у розмірі 5% та просив провести перерахунок орендної плати з моменту підписання договору № 1176 від 31.01.2020. Однак позивач листом № 107/56-1516 від 27.07.2020 відмовив відповідачу у задоволенні вимог.

За підрахунком апелянта, за період з лютого 2020 по серпень 2020 з урахуванням рішення Київської міської ради № 900/973 від 26.03.2020, а також інших актів, щодо звільнення від сплати орендної плати на період карантину, пов`язаного із короновірусом, орендна плата, експлуатаційні витрати, ПДВ за договором № 1176 складає 6 987, 03 грн. Апелянт звертає увагу на те, що станом на вересень 2020 за договором № 1176 ним сплачено 8 748, 16грн., що свідчить, на його думку, про відсутність заборгованості по орендній платі, у такому разі вимога про сплату штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її вимог та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач вказує, що відповідно до вимог законодавства та умов договору оренди відповідач зобов`язаний сплачувати оренду плату за користування орендованим майном щомісячно. Крім того, позивач вважає, що посилання відповідача на неправильно визначену відсоткову ставку для нарахування орендної плати за договором є безпідставним, оскільки відповідач всупереч ст. 74 ГПК України не надавно доказів визнання договору оренди чи його частини недійсним, розірвання або зміни договору.

Як вбачається з матеріалів справи, третьою особою не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 31.01.2020 між Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (балансоутримувач) та Публічним акціонерним товариством "Вторес" (орендар) було укладено договір 1176 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

Відповідно до п. 1.1, п. 2.1 укладеного договору орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 22.01.2019 № 1/136, розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.12.2019 № 923 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (окремо стояча нежила будівля), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: м. Київ, б-р Кольцова, 17А, літ. Б для розміщення суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність із збору і сортування вторинної сировини, загальною площею 20 м2.

Відповідно до п. 2.4. орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта.

Актом приймання-передачі об`єкта від 31.01.2020 підтверджується факт отримання відповідачем у строкове користування об`єкта оренди, загальною площею 20 м2, що знаходиться у місті Київ, б-р Кольцова, 17А, літ. Б.

Відповідно до п. 2.4. орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням від 21.04.2015 №415/1280, і становить без ПДВ 423 грн. 14 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку січень 2020 року 8 462,77 грн.

За доводами позивача, відповідачем за користування орендованим майном не здійснюється сплата орендних платежів та відшкодування витрат позивача. За період з лютого 2020 по серпень 2020 включно, відповідачем сплачено лише 1 124, 08 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 29 843, 37 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Крім того, позивач просить суд, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати орендних платежів, відповідно до п.6.2 договору стягнути з відповідача пеню за період з 16.03.2020 по 31.08.2020 у розмірі 5 925, 74 грн. та штраф у розмірі 752, 65 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст.283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст .3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За умовами ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Частиною третьою статті 18 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та пунктом 4.2.3 договору оренди встановлено, що відповідач зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2,3 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України та ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи ту обставину, що відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції було надано відзив, до якого додано платіжні доручення № 286 від 18.09.2020 на суму 3000, 00 грн., № 285 від 18.09.2020 на суму 124, 08 грн., № 293 від 23.09.2020 на суму 1500, 00 грн. № 306 від 28.09.2020 на суму 3000, 00 грн. з яких вбачається, що відповідачем було частково сплачено суму основної заборгованості у розмірі 7624,08 грн. на користь позивача після відкриття провадження у даній справі.

Вказані обставини зумовлюють необхідність закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача 7 624, 08 грн.

Крім того, пунктом 1 рішення Київської міської ради № 903/9073 від 26.03.2020 «Про деякі питання нарахування орендної плати з користування майном територіальної громади міста Києва, плати за право тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, вирішено: тимчасово, на строк з моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої короно вірусом SARS - CoV-2» від 11.03.2021 № 211 та до 31.07.2020 встановити орендну плату за оренду майна територіальної громади міста Києва у розмірі 50% від розміру орендної плати, визначеної у договорах оренди, укладених до набрання чинності цим рішенням.

Пунктом 4 вищезазначеного рішення Київської міської ради визначено, що застосування цього рішення не потребує внесення змін до договорів оренди майна територіальної громади міста Києва та договорів тимчасового користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем за користування орендованим майном за договором оренди за період з лютого 2020 по серпень 2020 ( з урахуванням 50% орендної плати за березень - липень, експлуатаційних витрат та ПДВ), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір заборгованості складає за лютий - 10 928, 52 грн. за березень - 1 922, 83 грн., за квітень 124, 08 грн., за травень 538, 68 грн., за червень 2 707, 65 грн., за липень 2 712, 74 грн., за серпень 5 271, 64 грн., що разом становить 23576,14 грн.

Таким чином, враховуючи часткову оплату відповідачем основної заборгованості у розмірі 8748, 16 грн. (1124,08 грн. до порушення провадження у справі та 7624,08 після порушення провадження у справі) з відповідача підлягає стягненню на користь позивача основний борг у розмірі (23576,14- 8748,16) 14827,98 грн.

Позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасну сплату орендної плати за період у розмірі 5 925, 74 грн. та 752, 65 грн. штрафу за прострочення сплати орендної плати.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 6.2 договору передбачено за порушення строків орендної плати та інших платежів орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлені до стягнення розміри пені та штрафу підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду апеляційної інстанції, а саме 3 134, 45 грн. пені та 567,88 грн. штрафу.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо неправильності визначення відсоткової ставки у договорі для нарахування орендної плати, оскільки відповідачем не надано суду доказів внесення змін до договору № 1176 або визнання його частини недійсним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13648/20 зміні у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилквого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судовий збір, сплачений позивачем за позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини, а часткове погашення суми основної заборгованості відбулося після звернення позивача із даним позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 269, 270 пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вторес" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13648/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13648/20 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 7 624, 08 грн. закрити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Вторес" (04073, м. Київ, вул. М.Вовчка, 16-Б, ідентифікаційний код 01882568) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17, ідентифікаційний код 39607507) заборгованість з орендної плати у розмірі 14827,98 грн., пеню у розмірі 3 134, 45 грн., штраф у розмірі 567,88 грн., 2102, 00 грн. судового збору за подання позову.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

В іншій частині позову відмовити.»

Матеріали справи № 910/13648/20 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 06.07.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка