РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2021Справа № 910/2623/21
За позовом Фізичної особи-підприємця Гумуржи Олександра Петровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Тревел Тікет»

про стягнення 248 580,07 грн та 30 000, 00 грн моральної шкоди

Суддя Підченко Ю.О.

Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:

від позивача: Шестакова Ю.В. - представник;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Гумуржи Олександр Петрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Тревел Тікет» про стягнення заборгованості в розмірі 221 260,00 грн, пені в розмірі 3 164,32 грн, інфляційних втрат в розмірі 4 889,85 грн, 3% річних в розмірі 1 579,87 грн, штрафу в розмірі 15 488,20 грн та моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не оплатив на користь позивача послуги, надані за договором про надання послуг у сфері інформатизації від 27.04.2020 №37/20-ЮТТ (далі - Договір).

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/2623/21, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 було відкладено підготовче засідання на 23.04.2021.

08.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких відповідач визнав позов в частині стягнення заборгованості у розмірі 221 260, 00 грн, а в решті позовних вимог просив суд відмовити повністю.

21.04.2021 на електронну пошту суду надійшло клопотання позивача про відкладення слухання справи.

22.04.2021 до суду звернувся позивач із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення штрафу та збільшення розміру позовних вимог в частині суми штрафних санкцій: пені, інфляційних втрат та 3% річних. Так, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 221 260, 00 грн, пеню в розмірі 6 314, 56 грн, інфляційні втрати в розмірі 16 165, 72 грн, 3% річних в розмірі 4 839, 77 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 грн.

Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідно до хвали Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 підготовче засідання було відкладено на 21.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 25.06.2021.

07.06.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат.

У судове засідання, що відбулось 25.06.2021, а також попередні судові засіданні, представник відповідача не з`явився, про причини неявок суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвали суду були офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про судові засідання та відповідачем, у свою чергу, не повідомлено про причини неявки в судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 25.06.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, письмові пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2020 між ТОВ «Юнайтед Тревел Тікет» (замовник) і ФОП Гумуржи О.П. (виконавець) було укладено Договір, за умовами пункту 2.1 якого замовник доручає, приймає та оплачує виконане замовлення в сфері інформатизації, а виконавець бере на себе виконання та здачу замовлення, зміст і обсяг якого в цілому та по етапах визначається сторонами в специфікації.

Пунктами 2.2 та 2.3 Договору передбачено, що замовлення виконується виконавцем у відповідності до узгодженої сторонами специфікації, а також загальних, технічних, наукових та інших вимог. Термін виконання окремих етапів (розділів, частин) замовлення визначається специфікацією.

Відповідно до пункту 3.1 Договору за фактично відпрацьований час виконання замовлення за місяць на умовах Договору замовник сплачує виконавцеві винагороду, загальний розмір якої визначається у специфікації по кожному конкретному замовленні та відображається сторонами в акті здачі-приймання виконаного замовлення.

Згідно з пунктом 3.2 Договору замовник здійснює сплату винагороди виконавцеві протягом 10 календарних днів з дати підписання акту-приймання виконаного замовлення. За домовленістю сторін, замовник може здійснювати передоплату виконавцеві, з огляду на строки завершення надання окремих обсягів (етапів) замовлення. Сторони можуть встановлювати інший порядок сплати винагороди, особливості якої визначаються за взаємною домовленістю в письмовій формі.

Приймання виконаного замовлення або його окремих частин фіксується шляхом підписання акту здачі-приймання виконаного замовлення уповноваженими представниками сторін у двох примірниках, що підтверджує факт виконання замовлення виконавцем. Акт здачі-приймання виконаного замовлення оформлюється по завершенню виконання певних обсягів замовлень, визначених відповідною специфікацією. Підписання сторонами акту здачі-приймання виконаного замовлення є підтвердженням того, що замовлення виконане виконавцем в повному обсязі, а якість повністю задовольняє замовника. У випадку ухилення замовника від приймання замовлення протягом 5-ти днів після отримання повідомлення, виконавець має право скласти односторонній акт здачі-приймання виконаного замовлення, який є підставою для отримання виконавцем винагороди (пп. 4.3.1 - 4.3.4 п. 4.3 Договору).

Відповідно до підпункту 4.3.7 пункту 4.3 Договору в акті здачі-приймання виконаного замовлення обов`язково зазначається склад замовлення, яке було виконане та розмір винагороди відповідно до специфікації.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що строк дії Договору встановлюється з 27.04.2020 по 31.12.2020.

Згідно з пунктом 10.2 Договору строк дії Договору може бути продовжений на наступний календарний рік, якщо жодна сторона не виявила побажання про закінчення умов Договору, повідомивши іншу сторону за 30 календарних днів до спливу терміну дії Договору.

Сторонами було підписано специфікації до Договору, в яких узгоджено замовлення, термін виконання та розмір винагороди, а саме:

- від 24.04.2020 № 1, орієнтовний час виконання послуг 40 годин, вартість за одну годину складає 680 грн;

- від 04.05.2020 № 2, орієнтовний час виконання послуг 152 годин, вартість за одну годину складає 680 грн;

- від 31.05.2020 № 3, орієнтовний час виконання послуг 170 годин, вартість за одну годину складає 710 грн;

- від 30.06.2020 № 4, орієнтовний час виконання послуг 170 годин, вартість за одну годину складає 920 грн.

На виконання умов Договору та специфікацій позивачем були надані послуги на суму 293 160, 00 грн, а відповідачем вони були прийняті без зауважень, що підтверджується такими актами здачі-приймання:

- від 30.04.2020 № 1 на суму 21 760, 00 грн;

- від 29.05.2020 № 2 на суму 113 560, 00 грн;

- від 30.06.2020 № 3 на суму 116 440,00 грн;

- від 31.07.2020 № 4 на суму 41 400,00 грн.

Відповідач, у свою чергу, частково оплатив надані йому послуги в сумі 71 900, 00 грн, а тому сума заборгованості за Договором склала 221 260, 00 грн.

Слід зазначити, що сторонами було проведено звірку взаємних розрахунків та оформлено відповідний акт, який було підписано позивачем і відповідачем, скріплено печаткою ТОВ «Юнайтед Тревел Тікет», та відповідно до якого було погоджено борг станом на 16.11.2020 у розмірі 221 260,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного Договору позивачем були надані послуги, а відповідач, у свою чергу, умови Договору в частині оплати виконав неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за Договором склала 221 260, 00 грн.

Крім того, відповідачем було визнано позовну вимогу про стягнення боргу у сумі 221 260, 00 грн, про що заявлено у письмових поясненнях від 07.04.2021 № б/н (а.с. 72-76 том І справи).

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 839,77 грн, 16 165,72 грн інфляційних втрат та пеню у розмірі 6 314,56 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 5.1.3 пункту 5.1 Договору зазначено, що у разі несвоєчасної сплати, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні, оскільки позивачем було визначено початки періодів прострочення за актами від 30.06.2020 № 3 та від 31.07.2020 № 4 неправильно, а саме:

- за актом від 30.06.2020 № 3 з 01.07.2020;

- за актом від 31.07.2020 № 4 з 01.08.2020.

Разом з тим, в силу приписів пункту 3.2 Договору замовник здійснює сплату винагороди виконавцеві протягом 10 календарних днів з дати підписання акту-приймання виконаного замовлення.

Таким чином, прострочення з оплати за актами від 30.06.2020 № 3 та від 31.07.2020 №4, почалося з 11.07.2020 та з 11.08.2020 відповідно.

За розрахунком суду розмір пені склав 6 441,69 грн, 3 % річних - 4 710,39 грн та інфляційних втрат - 17 827,49 грн.

В силу приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6 314, 56 грн пені, 16 165, 72 грн втрат від інфляції та 4 710, 39 грн 3 % річних.

Також, позивачем було заявлено до стягнення 30 000,00 грн моральної шкоди.

Позивач мотивував заявлення вказаної вимоги тим, що відповідач своїми незаконними діями позбавив його основного джерела доходу, внаслідок чого позивач, зокрема, морально страждав, всі ці обставини негативно відображалися на його психологічному стані, що потягло за собою розлад сну та постійне занепокоєння.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23. Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова Пленуму № 4).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац другий пункту 5 постанови Пленуму № 4).

Позивач не навів обґрунтованих доводів про те з чого він виходив, заявляючи вимогу про стягнення саме 30 000,00 грн.

Також, позивач не подав жодного документального підтвердження наявності моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача, тощо.

Слід зазначити, що позивач у даних відносинах виступає саме як суб`єкт підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

В даному випадку ризик полягав у тому, що замовник не в повному обсязі виконав умови Договору.

З огляду на викладене, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, у позовній заяві наявний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу та у прохальній частині заявлено до стягнення таких витрат з відповідача.

Також, 07.06.2020 позивачем було подано клопотання про стягнення судових витрат, в якому заявлено до стягнення з відповідача 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу та 10 % від суми задоволеної судовим рішенням на користь позивача.

За результатами розгляду вказаного вище клопотання суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні такі докази:

- копія договору від 04.02.2021 № 11/2021-г про надання правничої допомоги з додатками;

- копії довідок про рух коштів по картці;

- копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу пропорційно розміру задоволених вимог, враховуючи суму понесених витрат у розмірі 10 000, 00 грн.

Що ж до заявлених 10 % від суми задоволеної судовим рішенням на користь позивача, то вони не підлягають відшкодуванню, з огляду на таке.

У додатку № 1 до договору від 04.02.2021 № 11/2021-г сторони узгодили, що за дії адвоката «Позитивний результат» вартість послуг в грн складає 10 % від отриманої суми грошових коштів на користь клієнта, а не 10 % від суми задоволеної судовим рішенням на користь позивача.

Відтак, на підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 918, 46 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 114, 129, 232, 233, 236, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Гумуржи Олександра Петровича задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Тревел Тікет» (03150, м. Київ, вул. Казиміра Малевіча, буд. 86, літера Д, офіс 2.7.; ) на користь Фізичної особи-підприємця Гумуржи Олександра Петровича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 221 260,00 грн, пеню у розмірі 6 314, 58 грн, втрати від інфляції в розмірі 16 165, 72 грн, 3 % річних в розмірі 4 710, 39 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 726, 75 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 918, 46 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 05.07.2021.

Суддя Ю.О. Підченко