ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. м. Київ Справа №911/828/21

Господарський суд Київської області у складі головуючої судді Третьякової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №911/828/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промжитлосервіс» (01188, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1, оф. 176)
До Макарівської селищної ради (08001, Київська обл., Макарівський р-н, смт Макарів, вул. Димитрія Ростовського, буд. 30)
Про стягнення 38923,00 грн.
обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промжитлосервіс» (далі позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Макарівської селищної ради (далі відповідач) 38923,00 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання послуг №65 від 10.06.2020 щодо здійснення розрахунку за надані послуги (виконані роботи) у строк, визначений договором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2021 у справі №911/828/21 зазначений позов залишено без руху в порядку ст.174 Господарського процесуального кодексу України для усунення у десятиденний строк недоліків позовної заяви.

В установлений строк позивач надав суду пояснення на виконання вимог ухвали від 29.03.2021, якими усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2021 відкрито провадження у справі №911/828/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у зв`язку з малозначністю справи в порядку п.1 ч.5 ст.12, ч.1 ст.247, ч.1 ст.250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив та ін.

До Господарського суд Київської області 17.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, мотивуючи тим що за Копилівською сільською радою (правонаступником якої є відповідач у справі) не обліковується ні дебіторська ні кредиторська заборгованість за договором про надання послуг №65 від 10.06.2020. Також відповідач зазначив що Копилівська сільська рада є органом місцевого самоврядування, а відтак в силу п.12 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України є бюджетною установою, яка повністю утримується за рахунок відповідного місцевого бюджету, та згідно листа Управління Державної казначейської служби України у Макарівському районі Київської області від 01.04.2021 №02-06-08/177 договір про надання послуг №65 від 10.06.2020 Копилівською сільською радою на реєстрацію бюджетних, фінансових зобов`язань до управління казначейства протягом 2020 року не подавався, а відтак зобов`язання взяті останнім не можуть вважатись бюджетним зобов`язанням і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Крім того, відповідач зазначає, що станом на дату підписання вказаного договору Копилівську сільську раду очолював ОСОБА_1 , який і був підписантом зазначеного договору, та з огляду на відсутність його реєстрації в Управлінні Державної казначейської служби України у Макарівському районі Київської області та без відповідних бюджетних асигнувань, в силу приписів абз.2 ч.4 ст.48 Бюджетного кодексу України вимоги, зокрема, юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку, з огляду на що відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2020 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року не містять інформації щодо ПІБ та посади особи, яка підписала вказані документи від Копилівської сільської ради. У дефектному акті вказані роботи, які не відповідають предмету договору, зокрема: «очищення внутрішніх поверхонь напірних трубопроводів каналізації, гарячого та холодного водопостачання, теплотрас і технологічних трубопроводів гідродинамічними установками високого тиску ГУВД діаметр 150 мм», натомість, договором передбачено гідродинамічне очищення фекальної каналізації. Також у дефектному акті відсутня інформація про осіб, які його склали, перевірили та затвердили, зокрема, не вказані їх ПІБ та посада. Додані до позовної заяви документи, а саме: копії дефектного акту, акту приймання виконаних будівельних робіт за червень 2020 року, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року, - вимогам чинного законодавства щодо оформлення первинних документів не відповідають, тому не можуть бути належними та допустимими доказами у розумінні статей 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують надання позивачем послуг за договором №65 від 10.06.2020. З огляду на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

До Господарського суду Київської області 18.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечує, обґрунтовуючи тим, що відповідач (Макарівська селищна рада) не заперечує факт правонаступництва всіх прав та обов`язків Копилівської сільської ради, вказуючи, що 27 листопада 2020 року відбулось перше пленарне засідання Макарівської селищної ради VIII скликання, у зв`язку з чим повноваження Копилівської сільської ради сьомого скликання припинено. З урахуванням зазначеного, позивач вважає доведеним факт правонаступництва з боку Макарівської селищної ради. Також позивач зазначає, що ним було належним чином виконано зобов`язання за договором про надання послуг №65 від 10.06.2020, що підтверджується наданими до позовної заяви документами, складеними належним чином. Крім того, позивач вважає помилковими твердження відповідача щодо невжиття колишнім головою Копилівської сільської ради Крижевським В.В. заходів щодо здійснення реєстрації бюджетних зобов`язань у відповідності до положень Бюджетного кодексу України, оскільки в ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України мова йде про бюджетні зобов`язання, а не про договірні. Водночас, позивач зазначає, що відсутність бюджетного фінансування видатків місцевого бюджету не є підставою для невиконання стороною своїх договірних зобов`язань.

До Господарського суду Київської області 02.07.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач проти доводів позивача викладених в позові та відповіді на відзив заперечував з аналогічних мотивів що викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промжитлосервіс» (далі виконавець) та Копилівською сільською радою, правонаступником якої є Макарівська селищна рада (далі замовник) укладено договір про надання послуг від 10.06.2020 №65 (далі договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати такі послуги: ДК 021:2015:90470000-2 послуги з чищення каналізаційних колекторів (Гідродинамічне очищення фекальної каналізації за адресою: вул. Жовтнева 55, с. Копилів, Макарівський район, Київська область) (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору замовник зобов`язується своєчасно прийняти і оплатити послуги, які визначені у п.1.1 цього договору.

Згідно з п.1.3 договору надані послуги за цим договором передаються виконавцем замовнику на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, який підписуються обома сторонами. У цьому договорі під актом сторони розуміють акти складені за типовою формою КБ-2в та довідки складені за типовою формою КБ-3.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна сума договору складає: 38923,00 грн. (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять три грн 00 коп.) без ПДВ.

Згідно з п.3.2. договору оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання Замовником та Виконавцем актів здачі-прийняття наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Виконавця.

Відповідно до п.3.3. договору сторони погодились, що кінцевий термін оплати Замовником наданих і прийнятих послуг з урахуванням п.3.2. здійснюється не пізніше 30 вересня 2020 року.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання взятих на себе зобов`язань до повного їх виконання сторонами (п.12.1 договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги в повному обсязі, що підтверджується скріпленими підписами та печатками сторін актом здачі-приймання робіт форми №КБ-2в від 12.06.2020 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 12.06.2020 форми №КБ-3, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте відповідач свої грошові зобов`язання не виконав належним чином, за надані послуги не розрахувався, в зв`язку з чим за останнім на час розгляду справи обліковується заборгованість в сумі 38923,00 грн.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч.1 ст.175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу

Згідно ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 854 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника. - достроково.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що відповідач свої грошові зобов`язання за укладеним договором своєчасно не виконав, сума основного боргу відповідачем не сплачена, доказів протилежного матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення суми 38923,00 грн основного боргу підлягають задоволенню, як такі, що є обґрунтованими, доведеними, відповідачем не запереченими та належним чином не спростованими.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Заперечення відповідача, які зводяться до відсутності бюджетних асигнувань для здійснення розрахунку за надані позивачем послуги, судом відхиляються з огляду на те, що відповідач як бюджетна установа не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, зумовленої відсутністю коштів у бюджеті.

Заперечення відповідача, які зводяться до того, що у Копилівської сільської ради не обліковується дебіторська заборгованість перед позивачем, судом не беруться до уваги при вирішенні даного спору, позаяк, вказані заперечення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Заперечення відповідача, щодо недоліків в оформленні акту виконаних будівельних робіт за червень 2020 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року не спростовують факту виконання вказаних робіт (надання послуг) позивачем, з огляду на таке.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Акт виконаних будівельних робіт за червень 2020 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2020 року містять підписи зі сторони позивача та відповідача, які скріплені відбитками печаток обох сторін.

Серед іншого, акт виконаних будівельних робіт за червень 2020 року містить посилання на договір №65 від 10.06.2020.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем визначених договором підрядних робіт (надання послуг) в заявленому до стягнення розмірі.

Крім того, суд зазначає, що твердження позивача про те, що Макарівська селищна рада є правонаступником Копиліської сільської ради підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також визнається самим відповідачем.

Щодо решти пояснень та доводів учасників судового процесу суд зазначає наступне.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Водночас, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 38923,00 грн основного боргу є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем належним чином не спростованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Інших судових витрат, для їх покладення на відповідача, позивач не заявив.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промжитлосервіс» до Макарівської селищної ради про стягнення 38923,00 грн заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Макарівської селищної ради (08001, Київська обл., Макарівський р-н, смт Макарів, вул. Димитрія Ростовського, буд. 30, ідентифікаційний код 04362183) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промжитлосервіс» (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, буд. 1, офіс 176, ідентифікаційний код 39306995) 38923 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн основного боргу та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.07.2021.

Суддя О.О. Третьякова