ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

01 липня 2021 року Справа № 0240/2808/18-а

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Блащук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Перемога"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021р.

(ухвалене о 15:01год. у м.Вінниці, повний текст складено 25.03.2021р.)

у справі № 0240/2808/18-а (суддя Нешик О.С.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Перемога"

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про визнання протиправним наказу

за участю представників сторін:

від позивача - Слізяк Р.В.;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Перемога" звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок, права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили виключити земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він використовує спірну земельну ділянку на законних підставах, а саме на підставі державного акту на право постійного користування землею, який виданий на фізичну особу ОСОБА_2 - голову фермерського господарства для організації діяльності фермерського господарства. Після смерті голови фермерського господарства Селянське (фермерське) господарство "Перемога" не припинило свою діяльність, а тому і не припинилося право останнього на використання наданої для його функціонування земельної ділянки.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди яких може бути реалізовано на земельних торгах. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 скасовано. В задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.09.2020 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 скасовано. Провадження у справі №0240/2808/18 закрито. Роз`яснено селянському (фермерському) господарству "Перемога", що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що воно вправі протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутись до суду із заявою про направлення її матеріалів за встановленою юрисдикцією.

06.10.2020 до Верховного Суду надійшла заява представника селянського (фермерського) господарства "Перемога" про направлення справи №0240/2808/18-а за встановленою юрисдикцією, а саме до Господарського суду Вінницької області, за результатами розгляду, якої Верховний Суд постановив ухвалу, якою справу №0240/2808/18-а передав до Господарського суду Вінницької області.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі №0240/2808/18-а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішенням 11 сесії 3 скликання Бершадської районної ради Бершадського району Вінницької області від 29.08.2000 ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку площею 43,2862 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, серії ВН №89 від 22.01.2001 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №102.

В подальшому, 31.01.2001, відповідно до Свідоцтва про Державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №108113, селянське (фермерське) господарство "Перемога" зареєстровано як юридична особа за №0000438.

Рішенням засновника селянського (фермерського) господарства "Перемога" Войтенка Івана Олександровича, оформленим протоколом від 24.02.2012, внесені зміни до установчих документів юридичної особи. Зокрема, включено до складу засновників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також створено статутний капітал в розмірі 1000 грн, який розподілено наступним чином: ОСОБА_2 - 340 грн, що становить 34 % статутного капіталу, ОСОБА_3 - 330 грн, що становить 33 % статутного капіталу, ОСОБА_4 - 330 грн, що становить 33 % статутного капіталу. Головою селянського (фермерського) господарства "Перемога" обрано - Войтенка Петра Олександровича.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.08.2017 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 05.05.2018 прийнято наказ "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48, згідно додатку якого земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

Відмовляючи в задоволені позовної вимоги про скасування вищевказаного наказу, суд вказав, що такий наказ є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання, а саме шляхом проведення земельного аукціону, відповідно не може бути скасованим.

Проаналізувавши обставини справи та відповідні положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 7, 23, 51, 92, 141, 136 ЗК України, ст. 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", ст. ст. 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" суд дійшов висновку, що в зв`язку зі смертю засновника фермерського господарства, право постійного землекористування повинно бути переоформлено за юридичною особою - фермерським господарством, як формою підприємницької діяльності громадянина.

Суд вказав, що позивачем не вчинялися жодні дії щодо реєстрації права постійного користування, зокрема позивач не звертався до суду з вимогами про визнання за ним права постійного землекористування в зв`язку зі смертю засновника (члена) фермерського господарства, якому надавалась земельна ділянка до 01.01.2002 на праві постійного користування.

Тому, суд констатував, що в силу положень ст.125 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою в позивача не виникло.

За наведеного, місцевий господарський суд зазначив, що під час прийняття спірного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірним наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок, права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було ухвалене рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Селянське (фермерське) господарства "Перемога", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі №0240/2808/18-а та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає таке.

Передача в користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності входить до повноважень ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області

В свою чергу, включенню земельної ділянки до переліку земельних ділянок право оренди на яку буде відчужено на земельних торгах передує чітко визначена ЗК України процедура, однак, для можливості продажу права оренди земельної ділянки необхідним є встановити факт відсутності речових прав третіх осіб щодо такої ділянки.

В цій справі, судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось сторонами, що земельною ділянкою площею 43,2862 га користувалось СФГ "Перемога" згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ВН № 89 від 22.01.2001 на земельну ділянку для організації селянського (фермерського) господарства.

Дії відповідача щодо включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах є втручанням у законні права її користувача - СФГ "Перемога".

Вказує, що право постійного користування землею не припиняється зі смертю особи (голови СФГ) на ім`я якої видавався державний акт, оскільки з часу державної реєстрації селянського (фермерського) господарства переходить до фермерського господарства (відповідної юридичної особи).

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновки Вінницького апеляційного адміністративного суду зроблені за наслідками розгляду справи №127/17675/17.

За наведеного, позивач вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції рішення не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що є підставою для скасування.

Від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

Рішенням 11 сесії 3 скликання Бершадської районної ради, Бершадського району, Вінницької області від 29.08.2000 ОСОБА_2 (колишньому голові СФГ "Перемога") надано у постійне користування земельну ділянку площею 43,2862 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

В подальшому, після смерті ОСОБА_5 , СФГ "Перемога", як цілісний майновий комплекс успадковане не було.

Відповідач посилається на те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, а тому вказує, що право постійного користування земельною ділянкою площею 43,2862 га кадастровий номер :03:003:0378 припинено після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з чим право засновників СФГ "Перемога" на використання вищевказаної земельної ділянки також припинилось.

Суд дійшов вірного висновку, що в зв`язку зі смертю засновника фермерського господарства, право постійного землекористування повинно бути переоформлено за юридичною особою - фермерським господарством, як формою підприємницької діяльності громадянина.

Позивачем не вчинялось жодних дій щодо реєстрації права постійного користування, а станом на час розгляду цієї справи Селянське (фермерське) господарство "Перемога" не зверталось до суду з вимогами про визнання за ним права постійного землекористування в зв`язку зі смертю засновника (члена) фермерського господарства, якому надавалась земельна ділянка до 01.01.2002 на праві постійного користування. Отже в силу положень ст.125 Земельного кодексу України відповідне право у селянського (фермерського) господарства "Перемога" ще не виникло.

На думку відповідача, дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо включення земельної ділянки площею 43,2862 га (кадастровий номер :03:003:0378), яка розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району до переліку земельних ділянок, права оренди на які можуть бути реалізовано на земельних торгах є правомірними.

За наведеного вище, вважає, що судом було об`єктивно, всебічно досліджені та враховані матеріали справи, проаналізовані норми матеріального та процесуального права, враховані висновки Верховного Суду, що привело до ухвалення ґрунтовного та законного рішення.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 надійшли пояснення, відповідно до яких останній вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі №0240/2808/18-а є законним, обґрунтованим та таким, що слід залишити без змін.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 01.07.2021 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі №0240/2808/18-а слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання 01.07.2021 представники Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_1 не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач та третя особа була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, інформація про розгляд справи опублікована на офіційному сайті суду апеляційної інстанції, позиція учасників справи викладене у відзиві та поясненнях, явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розпочати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що рішенням 11 сесії 3 скликання Бершадської районної ради Бершадського району Вінницької області від 29.08.2000 ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку площею 43,2862 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, серії ВН №89 від 22.01.2001, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №102 (т. 1, а. с. 21).

В подальшому, 31.01.2001, відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №108113, Селянське (фермерське) господарство "Перемога" зареєстровано як юридична особа за №0000438 (т. 1, а. с. 8).

Рішенням засновника селянського (фермерського) господарства "Перемога" Войтенка Івана Олександровича, оформленим протоколом від 24.02.2012, внесені зміни до установчих документів юридичної особи. Зокрема, включено до складу засновників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також створено статутний капітал в розмірі 1000 грн, який розподілено наступним чином: ОСОБА_2 - 340 грн, що становить 34 % статутного капіталу, ОСОБА_3 - 330 грн, що становить 33 % статутного капіталу, ОСОБА_4 - 330 грн, що становить 33 % статутного капіталу. Головою селянського (фермерського) господарства "Перемога" обрано - Войтенка Петра Олександровича (т. 1, а. с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.08.2017 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 22).

За наслідками здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, 19.07.2017 старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель на території Гайсинського, Теплицького, Бершадського, Чечельницького, Тростянецького районів м. Ладижин ОСОБА_6 , складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого виявлено порушення вимог земельного законодавства на території Голдашівської сільської ради, оскільки земельна ділянка площею 43,2862 га перебуває в розореному стані та на ній здійснено посів озимого ячменю (т. 1, а. с. 27).

24.07.2017 вказаним державним інспектором прийнято постанову № 71 про накладення адміністративного стягнення, якою голову СФГ "Перемога" ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн, а також винесено припис № 76 від 24.07.2017, яким зобов`язано СФГ "Перемога" в 30-ти денний термін усунути вимоги земельного законодавства шляхом оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку або в добровільному порядку звільнити земельну ділянку (т. 1, а. с .28-29).

Не погодившись із вказаними рішеннями, ОСОБА_3 оскаржив їх до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2018 у справі №127/17675/17 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову № 71 від 24.07.2018, у задоволенні решти частини позову відмовлено (т. 1, а. с. 31-34).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2018 скасоване, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування протоколу від 19.07.2017, постанови № 71 від 24.04.2017 та припису № 76 від 24.07.2017, роз`єднано в окремі провадження. Адміністративну справу в частині визнання протиправним та скасування припису № 76 від 24.07.2017 направлено для розгляду за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду, а адміністративний позов в частині оскарження протоколу та постанови задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову № 71 від 24.07.2017, в частині вимог щодо скасування протоколу відмовлено (т. 1, а. с. 35-38).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2018 визнано протиправним та скасовано припис № 76 від 24.07.2017 (т. 1, а. с. 39-40).

Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 05.05.2018 прийнято наказ "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48, згідно додатку якого земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах (т. 1, а. с. 90-91).

Не погоджуючись з прийняттям відповідачем вказаного наказу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 та ч.1 ст.14 Конституції України, земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням селянських (фермерських) господарств регулюються Земельним Кодексом України у відповідних редакціях (1990 р. та 2001 р.), Законом України "Про селянське (фермерське) господарство " від 20.12.1991 №2009-XII, Законом України "Про фермерське господарство " та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (тут і надалі - у редакції, чинній на дату створення позивача) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подають до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. Рішення щодо передачі і надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства відповідні Ради народних депутатів приймають на найближчій сесії.

Аналогічні положення містилися і в ст. 51 ЗК України (тут і надалі - у редакції, чинній на дату створення позивача) в редакції 1990 року.

За приписами ст. 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України у редакції 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Тобто, чинним на момент створення позивача законодавством було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

В подальшому, 19.06.2003 було прийнято новий Закон України "Про фермерське господарство", яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

В статті 8 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Верховний Суд України, застосовуючи приписи статей 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", який був чинним до 29.07.2003 та статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", який набрав чинності 29.07.2003 вважав, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (ухвали Верховного Суду України від 24.10.2007 у справі № 6-20859св07, від 10.10.2007 у справі №6-14879св07, від 30.01.2008 у справі № 6-20275св07).

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду, зокрема вказівні висновки викладені у постановах від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, 16.01.2019 у справі № 695/1275/17 та у справі №483/1863/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі № 628/776/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц дійшла висновку, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент смерті ОСОБА_7 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Частиною першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство).

У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

У вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 922/2103/17 та у постановах Верховного Суду України від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц, від 23.11.2016 у справі № 6-3113цс15 та від 05.10.2016 у справі № 6-2329цс16, згідно із якими право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини, зазначила, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц вказала, що право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ не припиняється через смерть засновника.

Вище встановлено, що ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку площею 43,2862 га для ведення селянського (фермерського) господарства та видано Державний акт на право постійного користування землею, серії ВН №89 від 22.01.2001, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №102

В свою чергу, 31.01.2001 було зареєстровано Селянське (фермерське) господарство "Перемога", а в подальшому рішенням засновника Селянського (фермерського) господарства "Перемога" Войтенка Івана Олександровича, оформленим протоколом від 24.02.2012, внесені зміни до установчих документів юридичної особи, якими включено до складу засновників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , створено статутний капітал в розмірі 1 000 грн та обрано головою Селянського (фермерського) господарства "Перемога" Войтенка Петра Олександровича.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.08.2017 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 22).

Суд зазначає, що після отримання громадянином - засновником Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, останнім засновано Селянське (фермерське) господарство "Перемога", яке зареєстроване як юридична особа.

Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації СФГ воно набуло права та обов`язки землекористувача (близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 13.06.2018 у справі № 474/100/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/26/17-ц, від 13.02.2019 у справі №666/1188/16-ц.

Тому, в силу вищевикладеного, зі смертю ОСОБА_2 , якому спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ВН №89 від 22.01.2001, таке право не припинилось.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду про необхідність переоформлення за юридичною особою - фермерським господарством права постійного землекористування, оскільки в силу викладеного право користування земельною ділянкою у СФГ "Перемога" виникло з часу державної реєстрації СФГ "Перемога", не припинилося та є дійсним по цей час.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області є територіальним органом Держгеокадастру..

Відповідно до пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 12.11.2016 № 308, в редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020, завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Вінницької області.

Згідно з підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Вінницької області.

Тобто, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Вінницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваного наказу) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 136 ЗК України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Викладене свідчить про те, що уповноважений орган самостійно формує перелік земельних ділянок права оренди яких можуть бути продані на земельних торгах. При цьому, земельні ділянки, як об`єкт права оренди, повинні бути вільними та необтяженими правами третіх осіб.

За наведених обставин, беручи до уваги, що вище судом апеляційної інстанції встановлено, що право постійного користування земельною ділянку площею 43,2862 га за СФГ "Перемога" не припинено, відсутність підстав для припинення такого права, рішення відповідача щодо включення земельної ділянки, яку використовує СФГ "Перемога", до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах, не відповідає вимогам законодавства.

Додатково суд зазначає, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття майно в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися правом власності, а відтак і майном .

Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах Рисовський проти України від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, Кривенький проти України від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

ЄСПЛ у рішенні Щокін проти України від 14.10.2010 (Shtokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06, пункти 50 та 51) зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів . Говорячи про закон, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України (пункт 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18.

Вище, суд апеляційної інстанції установив, що спірний наказ відповідача є незаконним, оскільки були відсутні підстави припинення права користування земельною ділянкою СФГ "Перемога", а як наслідок і внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

Тобто, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок, права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах не може вважатися таким, що виданий на підставі закону, оскільки діяльність СФГ "Перемога" на момент видачі спірного наказу не припинилася, а інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою були відсутні.

За наведеного, відповідач при виданні наказу №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах, втрутився у право позивача на мирне володіння своїм майном на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний господарський суд зазначає, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі підтверджується, як матеріалами справи так і положеннями законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Перемога" слід задоволити, а рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі № 0240/2808/18-а скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Окрім того, при зверненні до суду апеляційної інстанції скаржником було сплачено 3 405 грн, в той час, коли до сплати підлягав судовий збір в розмірі 5 286 грн (2 вимоги немайнового характеру, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на момент звернення позивача до суду - 2 х 1 762 грн х 1,5%).

Тому, беручи до уваги до уваги положення ч.3 ст. 163, ст. 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне достягнути недоплачений розмір судового збору (1 881 грн) з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Перемога" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 11.03.2021 у справі №0240/2808/18-а скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області "Про внесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до переліку земельних ділянок, права оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах" №48 від 05.05.2018 в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили виключити земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0378, площею 43,2862 га, що розташована на території Голдашівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на яку може бути реалізовано на земельних торгах.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Келецька, будинок 63, код 39767547) на користь Селянського (фермерського) господарства "Перемога" (4405, Вінницька обл., Бершадський р-н, село Флорине, вул. І. Франка, будинок 15, код 30804852) - 3 542 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Келецька, будинок 63, код 39767547) на користь Селянського (фермерського) господарства "Перемога" (4405, Вінницька обл., Бершадський р-н, село Флорине, вул. І. Франка, будинок 15, код 30804852) - 3 405 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, Вінницька обл., місто Вінниця, вул. Келецька, будинок 63, код 39767547) в дохід Державного бюджету України - 1881 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

6. Справу № 0240/2808/18-а надіслати Господарському суду Вінницької області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" липня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.