ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 червня 2021 року Справа № 903/307/21

за позовом Державного підприємства "Волиньторф"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод"

про стягнення 389 887, 63 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Вижовець М.О.

Представники сторін: н/з

в с т а н о в и в:

Державнепідприємство "Волиньторф" звернулося з позовною заявою до Господарського суду, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" 389 887,63 грн. заборгованості, з яких: 302 455,96 грн. основного боргу , 87 431,67 грн. - пені та 5 848,31 грн. судових витрат по справі.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 4 від 02.01.2019.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача надійшло клопотання від 31.05.2021 вх. №01-57/3033/21 про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, для залучення фахівця з метою надання правової допомоги під час судового процесу та підготовки процесуальних документів у справі.

Ухвалою суду від 01.06.2021 підготовче провадження у справі закрито, розгляд справи по суті призначено на 29.06.2021 на 12 год. 00.

В судові засідання 01.06.2021 та 29.06.2021 сторони уповноважених представників не направили, водночас належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи (а.с. 46).

Відзив від відповідача до суду станом на 29.06.2021 не надходив.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

02.01.2019 між Державним підприємством "Волиньторф" (Позивач, Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (Відповідач ,Покупець) було укладено Договір № 4 (далі - Договір ), за умовами якого (п. 1.1) Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти і оплатити на умовах Договору брикети торфові та крихти брикетів торфових в кількості 170,00 тон.

Покупець здійснює розрахунки з Продавцем в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Продавця шляхом 100% попередньої оплати за кожну партію товару згідно виставлених рахунків (п. 2.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна однієї тони брикетів торфових навалом на складі Продавця на момент укладення Договору становить 1 146,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору ціна однієї тони крихти брикетів торфових становить 528,00 грн. з ПДВ

Додатковою угодою № 1 від 01.06.2019 до Договору сторони погодили, що ціна однієї тони брикетів торфових становить 1 242,00 грн. з ПДВ, а ціна однієї тони крихти брикетів торфових становитиме 570,00 грн. з ПДВ.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 з дати підписання і діє до 31.12.2019, а щодо проведення взаєморозрахунків - до повного та належного їх виконання.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних та акту звірки взаємних розрахунків за період 02.01.2019 - 20.04.2021 позивач поставив відповідачу брикети торфові та крихти брикетів торфових на суму 780 228,36 грн. (а.с. 15-30).

Відповідач частково здійснив оплату за поставлений товар на суму 505 760,00 грн.

Крім зазначеного вище судом з акту звірки взаємних розрахунків та з пояснень відповідача додатково встановлено, що у відповідача до 02.01.2019 існувала заборгованість в сумі 27 987,60 грн (а.с. 15).

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Продавцем прийнятих за Договором зобов`язань з передання товару .

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові накладні є належним доказом передачі товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару на суму 302 455,96 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач направив відповідачу претензію від 20.02.2020 №3 з актом звірки взаємних розрахунків з вимогою сплатити наявну заборгованість.

Як відзначалось судом, у відповідності до пункту 2.1 Договору Покупець здійснює розрахунки з Продавцем в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Продавця шляхом 100% попередньої оплати за кожну партію товару згідно виставлених рахунків.

З них відповідач частково оплатив в сумі 505 760,00 грн.

Кошти в сумі 302 455,96 грн. відповідач в добровільному порядку позивачу не оплатив, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах верховного Суду України від 19.08.2014, про те, що згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами, або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 302 455,96 грн. за переданий за Договором товар (брикети торфові, крихти брикету торфових) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Також позивач на підставі пунктів 8.3 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 87 431,67грн. пені.

Пунктом 8.3 Договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати Покупець сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.232 ГУ України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ пені в сумі 87 431,67 грн. підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 165, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубечненський керамічний завод" (м. Луцьк, пров. Комунальний, 4, ) на користь Державного підприємства "Волиньторф" ( Волинська обл., Старовижівський район, с. Дубечне, пров. Промисловий, 2 ) 389 887, 63 грн. заборгованості в тому числі 302 455,96 грн. основного боргу , 87 431,67 грн. - пені та 5 848,31 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено

02.07.2021

Суддя М. С. Шум