ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" червня 2021 р. Cправа № 902/293/20

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТТЕК" (вул. Академіка Палладіна, 18, корп. 30, оф. 13А, м. Київ, 03142)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛІКОХІМ" (вул. Хмельницьке шосе, буд. 122, офіс 301, м. Вінниця, 21021)

про стягнення 19578,80 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача Тришак О.Г. згідно ордеру ( в режимі відеоконференції);

відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № б/н від 11.03.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТТЕК" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛІКОХІМ" заборгованості в розмірі 19 578,80 та судові витрати в розмірі 7 102,00 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/293/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.04.2020.

За наслідками судового засідання 30.04.2020 підготовче засідання відкладено на 28.05.2020.

18.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 14.05.2020, в якому відповідач наводить заперечення проти позову.

18.05.2020 до суду надійшла заява відповідача б/н від 14.05.2020 про застосування позовної давності до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТТЕК".

Ухвалою суду від 28.05.2020 продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 30.06.2020.

30.06.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, де позивач наводить свої заперечення щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до правовідносин, що склалася за Договором № 1716 про надання транспортних послуг від 31.05.2017.

Ухвалою суду від 30.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті. Поряд з цим, задля дотримання карантинного режиму та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 і убезпечення населення від вказаної особливо небезпечної хвороби, беручи до уваги необхідність дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, як і необхідність забезпечення реалізації конституційного права на судовий захист шляхом участі у судовому засіданні, та з огляду на неможливість з точністю передбачити строки карантинних заходів, які можуть бути продовжені у випадку подальшого поширення коронавірусу SARS-CoV-2 територією держави та зростання захворюваності, розгляд справи № 902/293/20 по суті було продовжено на час запровадження карантину.

Беручи до уваги послаблення протиепідемічних заходів на території Вінницької області, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд упродовж розумного строку, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, ухвалою від 31.05.2021 розгляд справи по суті призначив на 29.06.2021.

Ухвалою суду від 24.06.2021 судове засідання 29.06.2021 у справі постановлено провести в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (https://easycon.com.ua/).

На визначену судом дату з`явився представник позивача в режимі відеоконференції.

Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про призначення розгляду справи по суті на 29.06.2021 повідомлявся ухвалою суду від 31.05.2021, яка направлена на адресу відповідача що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Поряд з цим судом встановлено, що судова кореспонденція, направлена на адресу відповідача, повернута суду без вручення з написом відділення поштового зв`язку наступного змісту: "адресат відсутній за вказаною адресою".

При цьому суд зважає на положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, відповідно до яких днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (далі Правила).

Із вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку слідує, що невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України. При цьому неотримання відповідачем ухвал суду є наслідком його бездіяльності, оскільки відповідне направлення здійснювалося на офіційну адресу його місцезнаходження згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП та ГФ.

Окрім того, суд зазначає, що ухвали суду по справі №902/293/20 офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, доступ до якого є безоплатним та цілодобовим.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про час та місце судового слухання.

З урахуванням неявки представника відповідача суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При розгляді справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В якості підстави заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 31.05.2017 між сторонами укладено Договір № 1716 про надання транспортних послуг, згідно умов якого, позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з доставки вантажу автомобільним транспортом відповідно до заявки та на умовах визначених цим Договором, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити належним чином виконані позивачем послуги.

На виконання умов Договору, позивачем направлено на адресу відповідача 31 акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 200 057,70 грн., які погоджені та підписані відповідачем.

Відповідно до п. 3.1. Договору, оплата наданих Виконавцем послуг здійснюється Замовником в гривнях, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 30 календарних днів з дати прийняття вантажу.

Факт надання послуг, за замістом п. 3.3.1. Договору, підтверджується актом виконаних робіт, які підписуються сторонами.

Проте, станом на день звернення з позовом до суду, відповідачем, в межах Договору, сплачено позивачу 180 078,90 грн., і заборгованість складає 19 978,80 грн.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву б/н від 14.05.2020 (вх. №01-34/4381/20) заперечує проти позову. Суть заперечень зводиться до того, що укладений між сторонами Договір про надання транспортних послуг № 1716 від 31.05.2017 за своїм юридичним змістом відповідає договору перевезення, оскільки в межах даного Договору позивачем здійснювалося виключно перевезення вантажу.

Поряд з цим, відповідач, посилаючись на положення п. 6 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 925 ЦК України, наголошує на тому, що до вимог про перевезення вантажу встановлена спеціальна позовна давність в один рік. З огляду на те, що послуги по перевезенню вантажу позивачем надавались у 2017, 2018 роках, останнім пропущено строк на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, про що відповідачем наголошено у відзиві та подано заяву про застосування позовної давності б/н від 14.05.2020 (вх. № 01-34/4380/20).

У відповіді на відзив б/н від 25.06.2020 (вх. №01-34/5933/20) позивач погоджується з твердженнями відповідача, що 31.05.2017 мі сторонами мало місце саме укладення договору перевезення, а не транспортного експедирування. Проте, заперечує щодо аргументів про необхідність застосування строків позовної давності до спірних правовідносин посилаючись на її переривання у зв`язку зі здісненням відповідачем платежу 24.04.2019.

У судовому засіданні 29.06.2021 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 29.06.2021 представник позивача не з`явився, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глікохім» (відповідач, за Договором Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТТЕК» (позивач, за Договором Виконавець) укладено Договір про надання транспортних послуг № 1716 (надалі Договір).

За змістом п.1. Договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з доставки вантажу, автомобільним транспортом відповідно до заявки та на умовах, визначених цим Договором, а Замовник прийняти та оплатити належним чином виконані Виконавцем послуги.

Відповідно до п. 1.2. Договору Замовник направляє заявку Виконавцю по факсимільному зв`язку або електронною поштою не пізніше, ніж за 2 (дві) доби до бажаної дати здійснення перевезення. У заявці вказується: вид, найменування, кількість вантажу, вагу, найменування відправника і адреса пункту завантаження, дата і час завантаження, найменування вантажоодержувача, та адресу пункту розвантаження, дата і час розвантаження, інші вимоги до умов перевезення, обов`язкові для Виконавця.

Протягом 24-годин з моменту отримання заявки, Виконавець повинен направити Замовнику шляхом електронного зв`язку підтвердження або відмову від прийняття заявки. Відсутність вищевказаних повідомлень Виконавця у встановлений термін трактується як згода Виконавця в прийнятті заявки. (п. 1.3. Договору)

У разі прийняття заявки, Виконавець направляє її Замовнику з проставленням печатки та підпису уповноваженого представника Виконавця, та зазначенням: П.І.Б. водія, номера тягача і цистерни та, при необхідності, технічних засобів, які забезпечують підтримку температурного режиму вантажу. Підписані заявки є невід`ємною частиною цього Договору. (п. 1.4. Договору)

Розділом 2 Договору Сторони погодили порядок виконання Договору, за змістом якого:

Виконавець, з поміж іншого, зобов`язаний: визначити кількість транспорту, необхідного для перевезення вантажу, згідно заявки Замовника (п. 2.1.1.); пред`явити під завантаження справний транспорт, придатний для перевезення вантажу з чистою внутрішньою ємністю без забруднювачів, хімічних речовин або будь-яких інших залишків попередніх вантажів (тільки автоцистерни з верхнім завантаженням). Підтвердженням придатності автотранспорту є сертифікат про миття (п. 2.1.2.); прийняти від вантажовідправника вантаж, доставити його в пункт призначення і здати вантажоодержувачу (п. 2.1.3.); забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі в пункті призначення уповноваженій на отримання вантажу особі (п. 2.1.4.).

Замовник, з поміж іншого, зобов`язаний: до прибуття транспорту під навантаження підготувати вантаж до перевезення (п. 2.2.1); забезпечити своєчасне та належне оформлення у встановленому порядку належних документів (товаротранспортних накладних, сертифікат якості тощо), відмічати в товаротранспортних документах час фактичного прибуття і відправку транспорту (п. 2.2.2.); забезпечити завантаження вантажу відправником, та оформлення супровідних документів в кінцевому пункті призначення (п. 2.2.3).

Відповідно до п. 3.1. Договору оплата наданих Виконавцем послуг за цим Договором здійснюється Замовником в гривнях шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 30 календарних днів з дати прийняття вантажу Вантажоодержувачем, вказаної в товаросупровідних документах, та тільки після надання оригіналів документів зазначених в п. 3.4. Договору. Термін оплати може бути змінений та відображається у заявках, що є невід`ємними частинами Договору.

Факт надання послуги підтверджується актом виконаних робіт, які підписуються обома Сторонами. Акт виконаних робіт складається та направляється Виконавцем не пізніше наступного дня з моменту розвантаження вантажу за адресою пункту, що передбачена Сторонами. (п. 3.1.1. Договору)

Ціна за надані Виконавцем послуги та інші необхідні умови Договору відображаються в заявці на партію товару, та/або в додатковій угоді до даного Договору. (п. 3.3. Договору)

Згідно п. 3.4. Договору, на протязі 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати фактичного виконання робіт по кожній партії товару, але не пізніше 9 (дев`ятого) числа місяця, наступного з дати фактичного виконання робіт, Виконавець зобов`язаний надати Замовнику оригінали наступних документів: акт виконаних робіт - 1 (один) примірник, ТТН або CMR (завірені Вантажоодержувачем) - 1 (один) примірник, рахунок на суму оплати даних послуг - 1 (один) примірник, один з документів визначених п. 3.3. та 3.4. Договору, з відображенням ціни за надані Виконавцем послуги та іншими необхідними умовами Договору - 1 (один) примірник.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. (п. 7.1. Договору)

Якщо жодна із Сторін за 30 днів до закінчення терміну дії Договору не сповістить іншу Сторону у письмовій формі про свій намір розірвати цей Договір, його термін автоматично продовжується на кожний наступний рік. (п. 7.2. Договору)

Вказаний Договір підписано уповноваженими представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

В матеріалах справи відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази наявності заяви однієї із Сторін Договору в порядку п.7.2. Договору про припинення дії Договору.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору про надання транспортних послуг № 1716 від 31.05.2017 в період з червня 2017 року по листопад 2018 року надав відповідачу послуги по транспортному перевезенню вантажів на загальну суму 200 057,70 грн., про що Сторонами складено та підписано наступні акти приймання робіт (надання послуг):

1) № 239 від 01.06.2017 на суму 1200,00 грн.;

2) № 382 від 18.07.2017 на суму 1 800,00 грн.;

3) № 541 від 01.09.2017 на суму 1 600,00 грн.;

4) № 965 від 25.11.2017 на суму 5 000,00 грн.;

5) № 1010 від 14.12.2017 на суму 1 750,00 грн.;

6) № 149 від 01.02.2018 на суму 1 250,00 грн.;

7) № 103 від 07.02.2018 на суму 2 000,00 грн.;

8) № 183 від 26.02.2018 на суму 1 400,00 грн.;

9) № 232 від 06.03.2018 на суму 1 300,00 грн.;

10) № 408 від 10.04.2018 на суму 14 371,20 грн.;

11) № 492 від 19.04.2018 на суму 1 550,00 грн.;

12) № 478 від 20.04.2018 на суму 10 406,40 грн.;

13) № 884 від 12.06.2018 на суму 4 500,00 грн.;

14) № 991 від 16.06.2018 на суму 11 011,20 грн.;

15) № 1007 від 22.06.2018 на суму 11 510,40 грн.;

16) № 1125 від 13.07.2018 на суму 4 500,00 грн.;

17) № 1127 від 17.07.2018 на суму 10 560,00 грн.;

18) № 1172 від 23.07.2018 на суму 11 356,80 грн.;

19) № 346 від 10.08.2018 на суму 4 500,00 грн.;

20) № 345 від 14.08.2018 на суму 1 250,00 грн.;

21) № 1340 від 14.08.2018 на суму 3 200,00 грн.;

22) № 1462 від 29.08.2018 на суму 11 683,20 грн.;

23) № 1689 від 27.09.2018 на суму 2 000,00 грн.;

24) № 1945 від 03.10.2018 на суму 11 737,00 грн.;

25) № 1946 від 08.10.2018 на суму 4 500,00 грн.;

26) № 1989 від 17.10.2018 на суму 5 500,00 грн.;

27) № 2092 від 24.10.2018 на суму 13 860,00 грн.;

28) № 2175 від 25.10.2018 на суму 12 782,00 грн.;

29) № 2105 від 30.10.2018 на суму 4 000,00 грн.;

30) № 2255 від 12.11.2018 на суму 13 949,50 грн.;

31) № 2314 від 14.11.2018 на суму 14 030,00 грн..

Відповідачем в період з 17.01.2018 по 24.04.2019 здійснено оплату за надані послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 180 078,90 грн.. Докази часткового розрахунку судом досліджено та прийнято:

платіжне доручення № 85 від 17.01.2018 на суму 1 750,00 грн.;

платіжне доручення № 529 від 13.03.2018 на суму 1 250,00 грн.;

платіжне доручення № 616 від 23.03.2018 на суму 1 400,00 грн.;

платіжне доручення № 628 від 27.03.2018 на суму 1 300,00 грн.;

платіжне доручення № 724 від 06.04.2018 на суму 2 000,00 грн.;

платіжне доручення № 993 від 17.05.2018 на суму 10 406,40 грн.;

платіжне доручення № 1083 від 30.05.2018 на суму 1 550,00 грн.;

платіжне доручення № 1124 від 04.06.2018 на суму 14 371,20 грн.;

платіжне доручення № 1392 від 12.07.2018 на суму 4 500,00 грн.;

платіжне доручення № 1477 від 23.07.2018 на суму 11 510,40 грн.;

платіжне доручення № 1499 від 27.03.2018 на суму 11 011,20 грн.;

платіжне доручення № 1610 від 10.08.2018 на суму 4 500,00 грн.;

платіжне доручення № 1611 від 10.08.2018 на суму 10 560,00 грн.;

платіжне доручення № 1792 від 05.09.2018 на суму 10 560,00 грн.;

платіжне доручення № 1820 від 07.09.2018 на суму 4 500,00 грн.;

платіжне доручення № 2080 від 10.10.2018 на суму 4 450,00 грн.;

платіжне доручення № 2210 від 02.11.2018 на суму 2 000,00 грн.;

платіжне доручення № 333 від 29.03.2019 на суму 34 097,00 грн.;

платіжне доручення № 334 від 29.03.2019 на суму 39 662,70 грн.;

платіжне доручення № 355 від 04.04.2019 на суму 5 500,00 грн.;

платіжне доручення № 423 від 24.04.2019 на суму 3 200,00 грн..

В результаті чого заборгованість відповідача склала 19 978,80 грн., яка заявлена до стягнення в позовній заяві.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, та заперечень відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст.902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст.914 ЦК України перевізник і власник (володілець) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень можуть укласти довгостроковий договір; за довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Приписами ч.1 ст.306 ГК України встановлено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ч.2 вказаної статті суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту (ч.3 ст.306 ГК України).

Згідно ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ч.2 ст.306 ГК України).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.306 ГК України вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Згідно ч.5 ст.306 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Приписами ч.ч.1-5 ст.315 ГК України встановлено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії; претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів; перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів; якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді; для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно ч.4 ст.306 Господарського кодексу України транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов`язаним із перевезенням вантажу.

Відповідно до статті 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу.

Приписами ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Згідно ст.925 ЦК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами); позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк; до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ст.930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі; клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

З урахуванням вищенаведеного, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача, з якими погоджується і позивач, про те, що укладений між Сторонами Договір про надання транспортних послуг №1716 від 31.05.2017 є договором про перевезення вантажів, про що свідчать положення Договору.

Зміст укладеного Договору відповідає умовам, визначеним у нормах ст.ст.306, 307 Господарського кодексу України та ст.ст. 909, 914 ЦК України.

Більше того, статтею ст.914 ЦК України передбачено, що у довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Поряд з цим, в укладеному між Сторонами Договорі про надання транспортних послуг №1716 від 31.05.2017 відсутні істотні умови договору транспортного експедирування, які відрізняють такі договори від договорів перевезення.

Так, на відміну від норм ст.316 ГК України, ст.929 ЦК України, ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» в укладеному між сторонами Договорі не визначено не тільки експедитора, але й обов`язку експедитора виконати або організувати виконання визначених послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу, визначено лише обов`язок перевізника на безпосереднє перевезення вантажу.

Крім того, укладений між сторонами Договір не містить передбачених ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» істотних умов, які не властиві договору перевезення, зокрема й порядок погодження змін маршруту тощо.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується існування заборгованості відповідача з оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів на суму 19 978,80грн.. Наведене стверджує позивач та не заперечує відповідач, відтак, права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені.

Поряд з цим, відповідачем у відзиві на позовну заяву та заяві б/н від 14.05.2020 заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

З урахуванням наведеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч.1 ст.258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №916/2073/17 та постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16.

Згідно приписів ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 названої статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З врахуванням наданих учасниками справи доводів, поданих доказів та встановлених судом обставин справи, зокрема п.п. 3.1., 3.1.1. Договору, перебіг позовної давності у даній справі розпочинається на тридцять перший календарний день з моменту отримання відповідачем від позивача повного комплекту документів, визначених п. 3.4. Договору, що супроводжують кожну окрему партію поставки вантажу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №914/1791/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08.05.2019 у справі №490/177/16-ц.

В даному випадку, початок перебігу строку позовної давності, слід рахувати на 31 день з моменту підписання актів здачі-приймання наданих послуг (п. 3.1.1. Договору), отже, за актом надання послуг № 239 від 01.06.2017 - з 02.07.2017; за актом № 382 від 18.07.2017 - з 18.08.2017; за актом № 541 від 01.09.2017 - з 02.10.2017; за актом № 965 від 25.11.2017 - з 26.12.2017; за актом № 1010 від 14.12.2017 - з 14.01.2018; за атом № 149 від 01.02.2018 - з 04.03.2018; за актом № 103 від 07.02.2018 - з 10.03.2018; за актом № 183 від 26.02.2018 - з 29.03.2018; за актом № 232 від 06.03.2018 - з 06.04.2018; за актом № 408 від 10.04.2018 - з 11.05.2018; за актом № 495 від 19.04.2018 - з 20.05.2018; за актом № 478 від 20.04.2018 - з 21.05.2018; за актом № 884 від 12.06.2018 - з 13.07.2018; за актом № 991 від 16.06.2018 - з 17.07.2018; за актом № 1007 від 22.06.2018 - з 23.07.2018; за актом № 1125 від 13.07.2018 - з 13.08.2018; за актом № 1127 від 17.07.2018 - з 17.08.2018; за актом № 1172 від 23.07.2018 - з 23.08.2018; за актом № 1346 від 10.08.2018 - з 10.09.2018; за актом № 1345 від 14.08.2018 - з 14.09.2018; за актом № 1340 від 14.08.2018 - з 14.09.2018; за актом № 1462 від 29.08.2018 - з 29.09.2018; за актом № 1689 від 27.09.2018 - з 28.10.2018; за актом № 1945 від 03.10.2018 - з 03.11.2018; за актом № 1946 від 08.10.2018 - з 08.11.2018; за актом № 1989 від 17.10.2018 - з 17.11.2018; за актом № 2092 від 24.10.2018 - з 24.11.2018; за актом № 2175 від 25.10.2018 - з 25.11.2018; за актом №2105 від 30.10.2018 - з 30.11.2018; за актом № 2255 від 12.11.2018 - з 13.12.2018; за актом № 2314 від 14.11.2018 - з 15.12.2018.

Приписами ч.3 ст.925 ЦК України передбачено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ч.5 ст.315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно п.28 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 №01-8/211 Про деякі питання застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України та постанови Вищого господарського суду України від 13.12.2016 у справі №922/1519/16 норми ч.3 ст.925 ЦК України та ч.5 ст.315 ГК України співвідносяться між собою як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

З врахуванням наведеного вбачається, що встановлений приписами ч.5 ст.315 ГК України шестимісячний строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу за актом надання послуг № 239 від 01.06.2017 збіг 02.01.2018; за актом № 382 від 18.07.2017 збіг 18.02.2018; за актом № 541 від 01.09.2017 збіг 02.04.2018; за актом № 965 від 25.11.2017 збіг 26.06.2018; за актом № 1010 від 14.12.2017 збіг 14.07.2018; за атом № 149 від 01.02.2018 збіг 04.09.2018; за актом № 103 від 07.02.2018 збіг 10.09.2018; за актом № 183 від 26.02.2018 збіг 29.09.2018; за актом № 232 від 06.03.2018 збіг 06.10.2018; за актом № 408 від 10.04.2018 збіг 11.11.2018; за актом № 495 від 19.04.2018 збіг 20.11.2018; за актом № 478 від 20.04.2018 збіг 21.11.2018; за актом № 884 від 12.06.2018 збіг 13.01.2019; за актом № 991 від 16.06.2018 збіг 17.01.2019; за актом № 1007 від 22.06.2018 збіг 23.01.2019; за актом № 1125 від 13.07.2018 збіг 13.02.2019; за актом № 1127 від 17.07.2018 збіг 17.02.2019; за актом № 1172 від 23.07.2018 збіг 23.02.2019; за актом № 1346 від 10.08.2018 збіг 10.03.2019; за актом № 1345 від 14.08.2018 збіг 14.03.2019; за актом № 1340 від 14.08.2018 збіг 14.03.2019; за актом № 1462 від 29.08.2018 збіг 29.03.2019; за актом № 1689 від 27.09.2018 збіг 28.04.2019; за актом № 1945 від 03.10.2018 збіг 03.05.2019; за актом № 1946 від 08.10.2018 збіг 08.05.2019; за актом № 1989 від 17.10.2018 збіг 17.05.2019; за актом № 2092 від 24.10.2018 збіг 24.05.2019; за актом № 2175 від 25.10.2018 збіг 25.05.2019; за актом №2105 від 30.10.2018 збіг 30.05.2019; за актом № 2255 від 12.11.2018 збіг 13.06.2019; за актом № 2314 від 14.11.2018 збіг 15.06.2019.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом через поштове відділення зв`язку 23.03.2020, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку про прийняття до пересилки рекомендованого поштового відправлення №662.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Доводи позивача, що строк позовної давності було перервано у зв`язку із частковою оплатою відповідачем коштів у квітні 2019 року, суд вважає необґрунтованими та відхиляє їх, оскільки наявні в матеріалах справи банківські виписки свідчать, що останній платіж відповідачем проведено 24.04.2019, тоді як вже зазначено судом вище, з позовною заявою позивач звернувся до суду 23.03.2020, тобто з пропуском спеціального (скороченого) шестимісячного строку позовної давності, на застосуванні наслідків якого наполягає відповідач.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі висновків суду щодо правової природи укладеного між сторонами Договору та правовідносин за ним, висновків суду щодо початку перебігу строку позовної давності за вимогами позивача на тридцять перший календарний день з моменту підписання акту здачі-приймання робіт та отримання відповідачем від позивача повного комплекту документів, визначених п. 3.4. Договору, що супроводжують кожну окрему партію поставки вантажу; визначення ч.5 ст.315 ГК України спеціального (скороченого) шестимісячного строку позовної давності за вказаними вимогами, не доведення позивачем переривання строку позовної давності, а також з врахуванням дати звернення позивача із даним позовом до господарського суду (23.03.2020), враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за зверненням до господарського суду із позовом про захист своїх порушених прав на оплату послуг перевезення вантажу, що має наслідком відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження понесення яких останнім надано Договір про надання правничої допомоги № 02/20 від 02.03.2020 укладений між ТОВ «ВЕСТТЕК» та Адвокатським об`єднанням «ВІФІКС», Додаткову угоду № 1 від 02.03.2020, Ордер серія ВО № 1002897 від 23.03.2020, розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу від 02.03.2020, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 23.03.2020, платіжне доручення № 245 від 03.03.2020 на суму 5000,00 грн..

Оцінивши подані позивачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що такі докази в своїй сукупності підтверджують дійсність, необхідність та розумність таких витрат для забезпечення належного захисту прав позивача під час розгляду справи.

При цьому, суд зважає на те, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України, не подано суду клопотання про зменшення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, з поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив доведеність понесення позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.. Поряд з цим, з огляду на результат вирішення спору, відмову в позові, понесені позивачем судові витрати на оплату послуг правничої допомоги, залишаються за позивачем.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору та за надання правничої допомоги у справі № 902/293/20 залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТТЕК".

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на електронну адресу представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 06 липня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Академіка Палладіна, 18, корп. 30, оф. 13А, м. Київ, 03142)

3 - відповідачу (вул. Хмельницьке шосе, буд. 122, офіс 301, м. Вінниця, 21021)