ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2370/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом

Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 21) в інтересах держави в особі:

державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» (08421, Київська обл., Переяслав-Хмельницький район, село Студеники, вулиця Кільцева, буд. 21, код 00992131)

Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця Лісна, буд. 15, код 35278561)

до

Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області (08400, Київська обл., місто Переяслав-Хмельницький, вулиця Б. Хмельницького, буд. 53, код 24219983)

товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» (01054, м. Київ, Дмитрівська, буд. 62/20, код 37729887)

про визнання недійсними розпорядження та договору оренди земельної ділянки

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Ганзенко О.О.

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: Клімушев Є.В.;

24.09.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області (далі по тексту Прокуратура) в інтересах держави в особі державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» (далі по тексту ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп»/позивач 1) та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (далі по тексту Управління/позивач 2) до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області (далі по тексту Переяслав-Хмельницька РДА/відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» (далі по тексту ТОВ «Переяслав Фіш Клаб»/відповідач 2), в якій прокурор просить суд:

- визнати недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА № 122 від 17.06.2013, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» для рибогосподарських потреб та передано із земель державної власності ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» на умовах оренди земельну ділянку водного фонду площею 0,9900 га (кадастровий номер :02:022:0005), розташовану на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області для рибогосподарських потреб;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 17.06.2013 укладений між Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією та ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» щодо земельної ділянки водного фонду (кадастровий номер :02:022:0005) площею 0,9900 га для рибогосподарських потреб на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що спірні розпорядження та договір вчинено всупереч вимог земельного та лісового законодавства, а отже підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2370/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду 17.10.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач заперечив проти пред`явлених позовних та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

30.10.2019 до суду від ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» надійшло клопотання, в якому останнє підтримує заявлені прокурором позовні вимоги та просить розгляд справи здійснювати без участі представника.

До суду 11.11.2019 від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти доводів відповідача наведених у відзиві.

На адресу суду 13.11.2019 від ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» надійшло клопотання про призначення у справі № 911/2370/19 судової земельно-технічної експертизи, яке обґрунтоване необхідністю встановлення дійсного місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005 та визначення чи порушує межі або накладається вказана земельна ділянка на 10 та 13 виділи 58 кварталу Переяславського лісництва, а тому необхідні спеціальні знання, в іншій сфері, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Цього ж дня відповідачем 2 подано заяву про застосування строків позовної давності у справі. Вказана заява із посиланням на ст. 45, ч. 2 ст. 46, 48, 49 Лісового кодексу України та Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298, обґрунтована тим, що позивачі з 2014 року з матеріалів лісовпорядкування 2014 року знали або мали знати про надання земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005 в оренду відповідачу 2, адже саме на позивачів покладено функції ведення Державного лісового кадастру.

Крім того, відповідач вказує, що про обставину відведення земельної ділянки Переяслав-Хмельницькою РДА та подальшого укладення договору оренди земельної ділянки від 17.06.2013, ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» було обізнане з листопада 2012 року, адже проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» для рибогосподарських потреб на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області був погоджений, в тому числі, комісією з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, до складу якої входив начальник ДП «Переяслав-Хмельницького лісгоспу» - Рудницький В.А. Отже, на думку відповідача 2, якщо б ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» чи Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства вважали, що таке відведення відбувається з порушенням закону, вони мали змогу звернутися до суду з позовом протягом строку позовної давності, проте за захистом свого порушеного права не звертались.

З огляду на наведені обставини, відповідач 2 переконаний, що заява прокурора про поновлення строків позовної давності задоволенню не підлягає, а доводи прокурора щодо поважності причин пропуску позовної давності є необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 27.11.2019.

До Господарського суду Київської області 27.11.2019 від Бориспільської місцевої прокуратури Київської області надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача 2 про застосування строків позовної давності у справі, в яких прокурор щодо доводів викладених в заяві заперечує та просить суд визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Заперечення прокурора аргументовані тим, що про порушення вимог законодавства, а саме про факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДП «Переяслав-Хмельницьке лісгосп» прокурору стало відомо під час опрацювання інформації виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 15.02.2018 за № 87, від 16.03.2018 № 151, інформації ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» від 22.02.2018 № 110, від 12.03.2018 № 138, листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 14.03.2018 № 04-48/607, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який наданий листом від 16.02.2018 № 10-10-0.222-2349/2-18 Головного управління Держгеокадастру у Київській області та інформації від 29.03.2018 № 06.01-19/501 Переяслав-Хмельницької РДА.

Отже, прокурор стверджує, що фактично з отриманого листа виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 15.02.2018 № 87 прокуратурою встановлено порушення вимог законодавства починаючи з 15.02.2018.

Серед іншого прокурор зазначає, що зі змісту спірного розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА фактично не можливо встановити порушення вимог законодавства та шляхом аналізу інформації, отриманої місцевою прокуратурою в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000139 від 25.05.2017 та відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від органів влади, установ та організацій встановлено факт порушень вимог земельного та лісового законодавства під час відведення спірної земельної ділянки.

Згідно інформації від 12.03.2018 № 138 ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» останнє про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005 у межах 58 кварталу Переяславського лісництва дізналось з листа Бориспільської місцевої прокуратури від 15.02.2018. У свою чергу Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про порушення інтересів держави встановлено з листа Бориспільської місцевої прокуратури від 06.03.2018.

За доводами прокурора фактом що не сприяв встановленню фактичних обставин та неможливості виявлення незаконності передачі в оренду спірної земельної ділянки раніше є відсутність в ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» державних актів на право постійного користування, відсутність інформації про спірні землі лісового фонду держлісгоспу в Державному земельному кадастрі України та Публічній кадастровій карті України.

Щодо доводів відповідача 2 про можливість ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» дізнатись про порушення вимог законодавства, а саме вилучення частини земель лісогосподарського призначення з листопада 2012 року прокурор вказує, що зі змісту розпоряджень Переяслав-Хмельницької РДА від 13.12.2011 № 991 та від 03.03.2012 № 133 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» для розміщення на території Циблівської сільської ради для рибогосподарських потребу та з розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 17.06.2013 № 122 фактично не можливо встановити порушення вимог законодавства, оскільки в зазначених розпорядженнях відсутнє посилання на вилучення земель ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та зміну цільового призначення із земель лісогосподарського призначення на інший вид цільового призначення, втрати лісогосподарського призначення не розраховувались та не сплачувались.

До того ж прокурор зазначає, що під час складання висновку комісії з погодження документації із землеустрою від 23.11.2012 № 55 наявна невірна інформація про категорію земель за рахунок яких відводилась спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:022:0005 та склад угідь, внаслідок чого такий висновок не може слугувати інформацією для ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» про наявність порушень вимог законодавства на час його прийняття у зв`язку з відсутністю повного об`єму інформації.

В свою чергу прокурор зазначає, що посилання відповідача на те, що позивачі з 2014 року могли дізнатись з матеріалів із лісовпорядкування 2014 року про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005 за рахунок земель лісогосподарського призначення земель не обґрунтоване та безпідставне, оскільки при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Із посиланням на приписи ст. 48 Лісового кодексу України та Інструкцію про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298, прокурор вважає, що у позивачів відсутні контрольні та наглядові функцій за законністю дій органів виконавчої влади та обов`язку перевіряти документацію із землеустрою, виготовлену на замовлення ТОВ «Переяслав Фіш Клаб», щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005 на предмет відповідності вимогам законодавства при виготовленні матеріалів лісовпорядкування вони не мали, оскільки вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 Земельного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2019 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Цією ж ухвалою провадження у справі № 911/2370/19 зупинено у зв`язку із призначенням судової експертизи.

05.12.2019 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

06.12.2019 від прокуратури надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності у справі, які за своїм змістом аналогічні тим, що надійшли на адресу суду 27.11.2019.

23.12.2019 на адресу суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшли матеріали справи № 911/2370/19, лист щодо оплати вартості експертизи та клопотання експерта про надання роз`яснень та додаткових відомостей і матеріалів.

У вказаному клопотанні експерт просив суд надати роз`яснення стосовно поставленого питання, а саме, чи поставлене питання з метою визначення можливого накладання земельної ділянки ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» на межі земельної ділянки ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», яка розташована в межах 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп» або на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп».

В обґрунтування поданого клопотання експерт посилався на ту обставину, що поняття «таксаційний виділ» та «лісовий квартал» не є тотожними поняттю «земельна ділянка».

В залежності від наданих роз`яснень експертом в клопотанні викладено прохання про надання додаткових матеріалів, які необхідно надати учасникам справи, а саме: координати поворотних точок (якщо поставлене питання стосується земельної ділянки Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп») або складальний планшет лісовпорядкування 2014 року (якщо поставлене питання стосується меж 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп»).

Ухвалою суду від 24.12.2019 провадження у справі № 911/2370/19 поновлено, розгляд клопотання судового експерта призначено на 16.01.2020 та зобов`язано учасників справи надати суду письмові пояснення щодо клопотання експерта та в залежності від висловленої позиції надати матеріали, що є необхідними для проведення експертизи.

На адресу суду 16.01.2020 від прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких прокурор, посилаючись на те, що державний акт на право постійного користування для ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» на 59 квартал Переяславського лісництва не видавався, а земельна ділянка лісгоспу у Державному земельному кадастрі сформована у відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України, щодо якої існує спір, тому перед експертом необхідно поставити питання щодо того чи накладаються межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп»?. В зв`язку з чим прокурором подано відповідні докази, які стосуються цього питання, зокрема: копія листа ВО «Укрдержліспроект» від 05.04.2018 № 218; копія планшету № 3 Переяславського лісництва лісовпорядкування 2014 року; копія планшету № 2 Переяславського лісництва лісовпорядкування 2003 року; витяг з планшету № 2 Переяславського лісництва лісовпорядкування 2003 року; CD-диск з планшетами в електронному вигляді з геодезичною сіткою та координатами; копія листа ВО «Укрдержліспроект» від 18.06.2018 № 353.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2020 клопотання судового експерта про надання роз`яснень та додаткових відомостей і матеріалів задоволено; роз`яснено судовому експерту про необхідність надання відповіді на питання про те, чи накладаються межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп»?; в розпорядження судового експерта надано відповідні матеріали, що є необхідними для дослідження цього питання; провадження у справі № 911/2370/19 зупинено.

23.04.2020 до Господарського суду Київської області від експертної установи надійшли матеріали господарської справи № 911/2370/19 із супровідним листом від 15.04.2020 №33574/19-41, в якому зазначено, що вартість експертизи не оплачена, тому ухвала Господарського суду Київської області від 27.11.2019 у справі № 911/2370/19 залишається без виконання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.06.2020 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 01.07.2020.

На адресу суду 30.06.2020 від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи у зв`язку з тим, що згідно проекту договору на проведення експертизи, вартість проведення судової експертизи становить 50240,00 гривень, однак на вимогу відповідача 2 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України не було надано калькуляції ціни договору. З огляду на що, встановити співрозмірність вартості послуг та об`єм роботи під час проведення експертизи є неможливим.

А тому, відповідач 2 отримавши відповідь на свій запит, зокрема, від Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про орієнтовну вартість експертизи, згідно якої орієнтована вартість проведення судової експертизи щодо поставленого питання становитиме 8000 гривень.

У зв`язку з чим ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» проведення відповідної експертизи у цій справі просило доручити Експертній службі Міністерства внутрішніх справ України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2020 призначено у справі № 911/2370/19 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертній службі Міністерства внутрішніх справ України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Цією ж ухвалою провадження у справі № 911/2370/19 зупинено у зв`язку із призначенням судової експертизи.

04.09.2020 до суду надійшло клопотання заступника директора Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про погодження терміну проведення експертизи, згідно якого останній повідомив про значне поточне навантаження судових експертів та просив суд погодити термін проведення експертизи.

Ухвалою суду від 14.09.2020 погоджено строк проведення судової експертизи у справі № 911/2370/19, призначеної ухвалою суду від 01.07.2020 понад 90 календарних днів.

26.01.2021 до Господарського суду Київської області від експертної установи надійшли матеріали господарської справи № 911/2370/19 та висновок експерта.

Ухвалою суду від 02.02.2021 провадження у справі поновлено та призначено проведення підготовчого засідання на 03.03.2021.

На адресу суду 17.03.2021 від відповідача 2 надійшли письмові пояснення щодо висновку експерта. У вказаних поясненнях відповідач 2 вказує на те, що висновок експерта, згідно якого встановлено накладання меж спірної ділянки на межі 10 та 13 виділів 58 кварталу Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгоспу», встановлює лише ту обставину, що за картографічними матеріалами, розробленими у 2014 році, та які використовувались при проведенні експертного дослідження, спірна земельна ділянка накладається на межі 10 та 13 виділів 58 кварталу Переяславського лісництва, тож наявний спір про право користування земельною ділянкою. Але, на думку відповідача 2, висновок експерта не встановлює факту незаконності набуття ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» права оренди спірної земельної ділянки та підстав для визнання недійсними розпорядження та договору оренди.

06.04.2021 від прокурора надішли письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновку експерта, в яких прокурор вказує, що відображені у висновку експерта схеми щодо накладення спірної земельної ділянки на межі 58 кварталу Переяславського лісництва, та виготовлені ВО «Укрдежліспроект» схеми накладення, плани лісонасаджень, планшет № 2 Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» лісовпорядкування 2003 року та планшет № 3 Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» лісовпорядкування 2014 року, свідчать про те, що межі 58 кварталу Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» впродовж 2003-2014 років не змінювались.

Після проведення лісогосподарської діяльності постійними лісокористувачем ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» впродовж 2003-2014 років, останнє не погоджувало вилучення з його користування спірної земельної ділянки, а тому як підтверджується схемами, виготовленими ВО «Укрдежліспроект» та висновком експерта площа та зовнішні межі 58 кварталу Переяславського лісництва не змінились, тож у лісовпорядному планшеті 2014 року відповідні межі 58 кварталу залишились ідентичними.

Підготовче засідання у справі неодноразово судом відкладалося та остаточно ухвалою суду, від 07.04.2021 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 21.04.2021.

В судовому засіданні 21.04.2021 судом оголошено перерву до 19.05.2021.

В судове засідання 19.05.2021 з`явилися прокурор та представник відповідача 2. Прокурор в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача 2 проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією 13.12.2011 видано розпорядження № 994 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» на території Цибліської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області для розміщення риболовецького стану», яким зокрема:

1. Надано ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду орієнтовною площею 0,99 га (чагарники), за рахунок земель запасу Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для розміщення риболовецького стану;

2. Проект відведення земельної ділянки погодити із органом по земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органам, органами архітектури і охорони культурної спадщини, а також органом з питань водного господарства.

Розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 03.03.2012 № 133 внесено зміни до вказаного розпорядження замінивши в тексті розпорядження слова «розміщення риболовецького стану» на слова «рибогосподарських потреб».

17.06.2013 Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією видано розпорядження № 122, яким:

1. Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» для рибогосподарських потреб на території Цибліської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області;

2. Передано із земель державної власності товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на умовах оренди земельну ділянку водного фонду площею 0,9900 га (кадастровий номер :02:022:0005), розташовану на території Цибліської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, для рибогосподарських потреб;

3. Юридичному відділу апарату Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації підготувати договір оренди земельної ділянки згідно з чинним законодавством, попередити землекористувача, що право користування земельною ділянкою може бути припинено відповідно до ст. ст. 141, 143, Земельного кодексу України;

4. Товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» здійснити державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку.

З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 вбачається, що 12.06.2013 за Переяслав-Хмельницькою РДА зареєстровано право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, місце розташування: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Циблівська сільська рада, цільове призначення 10.07 для рибогосподарських потреб, категорія земель землі водного фонду, вид використання земельної ділянки для рибогосподарських потреб, форма власності державна.

17.06.2013 Переяслав-Хмельницькою РДА (орендодавець) та ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі договір оренди землі), згідно якого, на підставі розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 17.06.2013 № 122 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» земельної ділянки для рибогосподарських потреб на території Цибліської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 0,9900 га, яка знаходиться на території Цибліської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (п. 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер :02:022:0005) водного фонду площею 0,9900 га для рибогосподарських потреб (п. 2 договору).

Договір укладено на 49 років, який набирає чинності з часу державної реєстрації речових прав на земельну ділянку (п. 4 договору).

За умовами пунктів 10-12 договору, земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб. Цільове призначення земельної ділянки: землі водного фонду. Умови збереження стану об`єкта оренди: за цільовим призначенням.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється відповідно до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, затвердженого розпорядженням голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 17.06.2013 № 122 «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» земельної ділянки для рибогосподарських потреб на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області» (пункт 13 договору).

Згідно з п. 14 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний строк після державної реєстрації речових прав на земельну ділянку за актом її приймання-передачі.

Відповідно до п. 20 договору згідно з документацією із землеустрою речові права третіх осіб на орендовану земельну ділянку (обмеження прав на землю) відсутні. Ці права можуть виникати в порядку встановленому законом або договором.

Згідно прикінцевих положень договору сторонами погоджено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації речових прав на земельну ділянку (пункт 36 договору оренди).

Згідно Інформаційної довідки від 18.09.2019 № 181516533 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18.06.2013 за ТОВ «Переяслав Фіш Клаб», на підставі договору оренди землі, зареєстровано право оренди земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,99 га.

На підставі укладеного договору оренди землі 20.06.2013 Переяслав-Хмельницькою (орендодавець) та ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» (орендар) складено та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, площею 0,9900 га, водного фонду для рибогосподарських потреб.

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом прокурор зазначив, що оспорюване розпорядження Переяслав-Хмельницькою РДА прийнято з порушенням вимог законодавства, зокрема, ст. ст. 21, 57, 58, 84, 116, 124, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України.

Прокурор вказує, що передана в оренду земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та має цільове призначення землі лісового фонду, яке, за інформацією цього органу, згоди на вилучення земельної ділянки з постійного користування не надавало, та згідно інформації ВО «Укрдержліспроект» площа і конфігурація земель з 2003 по 2014 роки не змінювалась. Проте, за доводами прокурора, Переяслав-Хмельницькою РДА здійснено незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі водного фонду для рибогосподарських потреб, а інформація про відведення земельної ділянки із земель запасу в категорію земель водного фонду не відповідає дійсності.

З огляду на наведені обставини прокурор вважає, що розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 17.06.2013 № 122 є незаконним та має бути скасоване шляхом визнання його недійсним в порядку визначеному ст. ст. 152, 155 Земельного кодексу України та ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України. Крім того, на переконання прокурора, враховуючи, що договір оренди земельної ділянки від 17.06.2013 укладений на підставі незаконного розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 17.06.2013 № 122, то у відповідності до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України спірний договір також підлягає визнанню недійсним.

Заперечуючи проти позову відповідач 2 у відзиві на позов вказує на те, що відведення останньому земельної ділянки в оренду відбулося у відповідності до діючого законодавства, чинного на момент прийняття розпорядження, а надані прокурором докази свідчать, що на час передачі в оренду спірної земельної ділянки (17.06.2013) земельна ділянка не знаходилася в постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп».

Відповідач 2 стверджує, що листи ВО «Укрдержліспроект» та ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», на які посилається прокурор, не доводять ту обставину, що станом на 2013 рік, спірна земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та відносилася до земель лісового фонду, що свідчить про те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів обставин незаконного вилучення спірної земельної ділянки з державного лісового фонду та її подальшої передачі в оренду ТОВ «Переяслав Фіш Клаб», в якості земель водного фонду, всупереч вимогам чинного законодавства, станом на момент прийняття спірного розпорядження та укладення договору, на яке здійснює посилання прокурор.

Стосовно доводів прокурора, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження відповідач 1 не мав повноважень на передачу земельну ділянку водного фонду площею 0,9900 га (кадастровий номер :02:022:0005), розташовану на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області для рибогосподарських потреб, то відповідач вказує, що такі є помилковими, адже прокурором невірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, а відповідач 1, своєю чергою, мав повноваження щодо передачі в оренду ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» спірної земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб.

В розрізі заперечень відповідача 2 прокурор у відповіді на відзив зазначив, що надана ВО «Укрдержліспроект» інформація щодо факту накладення спірної земельної ділянки на лісові ділянки ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» з доданим викопіюванням з Публічної кадастрової карти України, є належним та допустимим доказом, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів, а матеріали лісовпорядкування 2003 та 2014 років є наслідком інвентаризації земель лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні вказаного державного лісогосподарського підприємства.

Посилаючись на лист секретаріату Кабінету Міністрів України від 13.09.2019 № 19225/0/2-19, прокурор вказує, що рішень про погодження зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, розташованої в адміністративних межах Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, не приймалось.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Щодо підстав представництва прокурором держави у суді в інтересах ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. (частина третя). Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої).

Отже відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Заявлений прокурором позов у цій справі подано в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» посилаючись на бездіяльність останніх щодо захисту інтересів держави, які, на думку прокурора, порушені внаслідок незаконного відведення земель лісогосподарського призначення.

Проте, звертаючись до суду в інтересах держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить захист інтересів держави, зокрема, в галузі реалізації принципів регулювання земельних відносин або захисту природних ресурсів, прокурор порушив норми ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

При цьому порушення прокурором встановленої Законом прямої заборони на звернення до суду в інтересах державної компанії виключає необхідність з`ясування питання невиконання або неналежного виконання таким позивачем дій, спрямованих на захист власних прав та інтересів або інтересів держави. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 906/853/17 та від 15.09.2020 у справі № 911/551/19.

З наведеного вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», у зв`язку з чим вважає за доцільне поданий прокурором позов в інтересах держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі лісогосподарського призначення (ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства є Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство), про що зазначено у п. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 №521.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, згідно з п. 1 Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 21.03.2012 № 134 (далі Положення № 134), територіальними органами Держлісагентства є обласні управління лісового та мисливського господарства.

Завданням Управлінь є реалізація повноважень Держлісагентства на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства (п. 3 Положення № 134).

Пунктами 4.3, 4.4, 4.7 Положення про Управління Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Держлісагентства від 12.11.2012 № 401 визначено, що Управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства; здійснює управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством; координує діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства України, крім підприємств, установ, організацій, які безпосередньо підпорядковуються Держлісагентству України.

Отже державний орган, який безпосередньо здійснює на території Переяслав-Хмельницького району Київської області контроль у сфері лісового та мисливського господарства є Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

Звертаючись з розглядуваним позовом до суду, прокурор зазначив, що вказаним уповноваженим органом, за наявності факту порушення інтересів держави, своєчасних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки, яка вибула із власності держави незаконно, по даний час не вжито, що стало підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, як органу управління державним майном, що перебуває у користуванні державного підприємства.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що відповідне обґрунтування підставності здійснення представництва інтересів держави прокурором визначено в позові, яке судом визнано обґрунтованим, та яке цілком узгоджується із вимогами, що ставляться до питань представництва прокурором інтересів держави, суд виходить із того, що звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства відповідає приписам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо суті спірних правовідносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, положення ст. ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають при використанні лісів регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1 Лісового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Згідно зі статтею 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-224цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 грудня 2014 року у справі № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-377цс15.

Прокурор на підтвердження факту перебування земельної ділянки у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду посилається на надані листами від 15.02.2018 № 87 та від 16.03.2018 № 151 Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» фрагменти з Публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу № 58 і таксаційних виділів Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» та межами земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0005 лісовпорядкування 2003 та 2014 років, а також Планшет № 3 лісовпорядкування 2014 року та планшет № 2 лісовпорядкування 2003 року.

Згідно наданих планово-картографічних матеріалів вбачається, що за матеріалами лісовпорядкування 2003 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:022:0005 розташована у межах 9 та 10 виділів 58 кварталу Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», а за матеріалами лісовпорядкування 2014 року у межах 10 та 13 виділів 58 кварталу Переяславського лісництва.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 № 848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Українське Державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО Укрдержліспроект) засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Таким чином інформація, надана ВО «Укрдержліспроект» щодо факту накладення спірної земельної ділянки на лісові ділянки ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» з доданим викопіюванням з Публічної кадастрової карти України, є належним підтвердженням вказаних обставин, надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

При цьому, за інформацією Управління від 14.03.2018 № 04-48/607, від 28.03.2018 № 04-48/722 та ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» від 22.02.2018 № 110, від 12.03.2018 № 138, погодження на зміну цільового призначення, на вилучення або надання у довгострокове тимчасове користування земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0005, яка розташована на землях лісогосподарського призначення ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», не надавалось.

Відповідно до таксаційного опису матеріалів лісовпорядкування 2014 року в межах 10 та 13 виділу 58 кварталу Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» наявні лісові культури площею 1,5 га та 1,6 га відповідно.

З метою встановлення наявності/відсутності факту накладення меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп», суд ухвалою від 01.07.2020 призначив у справі № 911/2370/19 судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання «чи накладаються межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп»».

За результатом проведеного експертного дослідження, судовим експертом Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складено висновок від 13.01.2020 № СЕ-19-20/22498-ЗТ.

В силу положень ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до вказаного висновку судовим експертом встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:022:0005, площею 0,9900 га, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Переяслав Фіш Клаб» накладаються на межі 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва ДП«Переяслав-Хмельницький лісгосп».

Виходячи з наведеного у сукупності, судом встановлено, що частина спірної земельної ділянки відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років, Планшетом № 3 лісовпорядкування 2014 року, Планшетом № 2 лісовпорядкування 2003 року, що відповідає правовому висновку висловленому Верховим судом України у справах № 6-224цс14 від 21.01.2015, № 6-50цс15 від 01.07.2015, Великою Палатою Верховного Суду у справі № 368/1158/16-ц, позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 366/1133/17, та висновком судового експерта.

З наведеного вище слідує, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження Преяслав-Хмельницькою РДА спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», що підтверджується, зокрема, долученими до матеріалів справи картографічними матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази того, що ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», як постійний землекористувач спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення та Управління, як орган виконавчої влади з питань лісового господарства, погоджували вилучення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, вкритої лісовими культурами на землі для рибогосподарських потреб.

Отже, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка була відведена в оренду, в тому числі, за рахунок земель, які в силу положень ст. ст. 19, 57 Земельного кодексу України та ст.5 Лісового кодексу України, відносяться до земель лісогосподарського призначення та використовуються для ведення лісового господарства, та передана в оренду всупереч вимог закону для вказаної категорії земель.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою або її вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано ст. 149 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення щодо зміни цільового призначення земельних лісових ділянок обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Отже, зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулась із порушенням ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 57 Лісового кодексу України, а саме - без дотримання встановленого законом порядку отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача, без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Разом з тим, основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» ч. 1 ст.164 Земельного кодексу України).

Отже, однією з особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням, що з огляду на незаконну зміну цільового призначення спірної земельної ділянки на землі сільськогосподарського призначення для ведення рибогосподарських потреб несе пряму загрозу знищення наявних лісових насаджень та унеможливить здійснення належних заходів по їх захисту та відновленню.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 Земельного кодексу України).

Та, як вже встановлено судом, погодження на зміну цільового призначення, на вилучення або надання у довгострокове тимчасове користування земельної ділянки із кадастровим номером :02:022:0005, яка розташована на землях лісогосподарського призначення ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», не надавалось.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

Відтак суд дійшов висновку, що доводи прокурора про те, що розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА № 122 від 17.06.2013 прийнято всупереч вимогам ст. ст. 21, 57, 58, 84, 116, 124, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України є обгрунтованими, оскільки ліси взагалі не можуть надаватися в оренду для інших цілей, ніж визначені в ст. 57 Земельного кодексу України, в тому числі для рибогосподарських потреб.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, вирішуючи спір про визнання недійсним договору необхідно встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», як постійний землекористувач спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення та Управління, як орган виконавчої влади з питань лісового господарства, не погоджували вилучення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення, вкритої лісовими насадженнями.

Крім того, суд вважає, що укладення спірного договору оренди землі без припинення права користування нею у ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» або її вилучення, призвело до вибуття спірної земельної ділянки з користування держави всупереч встановленому законом порядку, що є підставою для визнання недійсним спірного договору оренди землі.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора про визнання недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА № 122 від 17.06.2013 та договору оренди земельної ділянки від 17.06.2013 укладеного між Переяслав-Хмельницькою РДА та ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» щодо земельної ділянки водного фонду (кадастровий номер :02:022:0005) площею 0,9900 га для рибогосподарських потреб на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району.

Водночас, ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» подано заяву про застосування строків позовної давності.

Частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовна давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої, відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У розумінні наведеної норми позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16).

На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності або іншого речового права держави, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюється положення статті 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення своїх прав і законних інтересів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 359/2421/15-ц та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 32/5009/5385/11, від 10.04.2018 у справі № 11/5009/77731/11, від 11.04.2018 у справі № 30/5009/7730/11, від 16.04.2018 у справі № 18/5009/7393/11).

Так, Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 30/5009/7730/11 звернув увагу на те, що під час розгляду даної справи слід було достеменно встановити, з якого часу особі, в інтересах якої пред`явлено позов прокурором, стало відомо про порушене право.

Суд встановив, що прокурор в інтересах Управління звернувся з позовом до суду 21.09.2019, що підтверджується відміткою поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Згідно ст. ст. 45, 47, 54 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками.

Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Ведення обліку лісів забезпечується постійним підтриманням в актуалізованому стані характеристик кожної лісової ділянки, їх змін, спричинених господарською діяльністю, стихійним лихом або іншими причинами.

Громадяни та юридичні особи мають право на отримання у встановленому законодавством порядку інформації про облік лісів.

Порядок ведення обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі: витягів з Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території); викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

У відповідності до положень Лісового кодексу України та Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2017 № 848 (далі - Порядок) до завдань Держлісагенства входить ведення державного лісового кадастру лісовий кадастр та облік лісів за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Підприємства, установи, організації та громадяни, що мають у постійному користуванні або у приватній власності ліси, надсилають до 1 березня року проведення чергового державного обліку лісів погоджену з територіальними органами Держгеокадастру та оформлену в установленому порядку документацію первинного обліку лісів відповідним державним лісогосподарським підприємствам Держлісагентства для узагальнення і подання органам Держлісагентства до 1 травня зведеної облікової інформації. Органи Держлісагентства перевіряють повноту і достовірність зазначеної інформації, формують зведені дані кадастру по Автономній Республіці Крим, областях, м. Києву та Севастополю і подають Держлісагентству до 1 серпня року проведення чергового державного обліку лісів (пункт 9 Порядку).

Враховуючи наведені нормативні приписи та те, що державну реєстрацію права на спірну земельну ділянку проведено у 2013 році Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства мало об`єктивну можливість знати про відведення та передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» згідно договору оренди земельної ділянки від 17.06.2013, укладеного на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 17.06.2013 № 122 ще у 2013 році.

При цьому з матеріалів лісовпорядкування 2014 року вбачається, що відведена у оренду земельна ділянка частково знаходиться в межах 10-го та 13-го виділів 58 кварталу Переяславського лісництва державного підприємства «Переяслав-Хмельницький лісгосп».

З наведеного вище, суд доходить до висновку, що Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства могло довідатися про порушення прав держави шляхом прийняття спірних рішень та договору з 2014 року.

За таких обставин відповідно до приписів статей 257 та 261 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності сплив у 2017 році.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача 2, прокурор заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності, проте Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, набувши статусу позивача, питання про поновлення строку позовної давності не порушував, доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду не надавав.

Відтак, суд дійшов висновку про пропуск прокурором позовної давності у вказаній справі та відсутність правових підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності.

І хоча прокурором викладено прохання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, втім відповідна заява не містить належного та прийнятного обґрунтування поважності його пропуску, а посилання на те, що про виявлені порушення стало відомо в межах відповідного кримінального провадження не може вважатися обставиною, що свідчить про поважність пропуску строку.

До того ж, судом враховано, що усі дії пов`язані із виділенням земельної ділянки на користь ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» вчинялися державою в особі відповідних органів місцевого самоврядування, Управління Держкомзему, ДСЛП «Київлісозахист», Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Київської обласної державної адміністрації, Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області, ДП «Переяслав-Хмельництького лісового господарства», Державного агентства земельних ресурсів України, які маючи усі повноваження та можливості не допустити порушення вимог законодавства, втім погодили відповідний проект землеустрою на користь ТОВ «Переяслав Фіш Клаб».

Тому суд позбавлений можливості визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та вважає, що саме на державу мають покладатися негативні наслідки недбалого виконання державними органами своїх повноважень, та поновлення прав держави не має відбуватися за рахунок приватного суб`єкта, що навіть з усією обачністю не міг передбачати, що спірна земельна ділянка відноситься саме до земель лісового фонду, що не може вільно передаватися у користування на його користь.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Окремо, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Враховуючи зміст статті 8 Конституції України та практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, в контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип поділу державної влади, принцип народного суверенітету, принцип демократії, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Таким чином, верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци 3,4,6 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

У такому контексті верховенство права означає, що органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзац 6 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 2 березня 2015 року № 213?VIII від 23 січня 2020 року № 1-р/2020).

Повторюючись суд зазначає, що суду не представлено належного обґрунтування того, що відповідач, міг, проявивши необхідну обачність, встановити, що земельна ділянка, що передається йому у користування є земельною ділянкою лісового фонду, що не може, за своїм статусом, передаватися у користування приватних суб`єктів.

При цьому, відповідач, не допустив жодних неправомірних дій, які могли б сприяти наданню йому спірної земельної ділянки у користування та його право ґрунтується на відповідних діях та актах відповідних державних органів, що цілком справедливо створювало для відповідача уяву про дотримання легітимності під час відповідного оформлення його прав.

В аспекті викладеного суд вважає за необхідне послатися на вже сталі висновки Європейського суду з прав людини, які зводяться до того, що зазвичай держава не обмежена у можливості виправляти допущені недоліки у роботі своїх органів. Поряд із цим таке виправлення не може відбуватися виключно за рахунок приватного суб`єкта.

Тим більше таке виправлення помилок не може непропорційним чином втручатися у нове право особи, яка покладається на легітимність добросовісних дій державного органу, а державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

Тут суд має констатувати, що виникненню значної кількості судових спорів, зокрема земельних, сприяє саме недбале ставлення держави до своїх власних прав та не забезпечення їх належного оформлення та підтвердження, що створює необхідність для суду звертатися до не чітких, не прозорих та значною мірою непередбачуваних джерел інформації та права для встановлення приналежності тих чи інших прав державі, до нормативних документів, які хоча і є чинними, втім втратили свою актуальність, зокрема до нормативних документів СРСР.

Європейський суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що втручання у цивільне право може мати місце, якщо таке втручання переслідує легітимну мету, ґрунтується на законі, є необхідним у демократичному суспільстві та є пропорційним тій меті, яку ініціатор позову намагається досягти.

У зв`язку із цим необхідно зазначити, що земельна ділянка передана у користування відповідача 2 на правах оренди, відповідно держава та суспільство не втратили права власності щодо цієї земельної ділянки та після закінчення строку оренди, такі права в повній мірі будуть повернуті державі, як повноправному власнику цього майна.

В контексті викладеного, прокурор не обґрунтував, яка наразі існує нагальна необхідність у припиненні права відповідача на користування земельною ділянкою. Чому відновлення права держави на цю земельну ділянку не може відбутися після закінчення строку оренди та повернення її власнику, навіть якщо строк такої оренди становить 49 років, адже держава має всі можливості для забезпечення дотримання орендарем належного користування земельною ділянкою, із збереженням наявних властивостей та її призначення.

Суд вважає, що звернення прокурора із позовом в інтересах держави у спосіб визнання недійсним розпорядження, прийнятого самою державою в особі органу місцевого самоврядування, внаслідок чого було укладений спірний договір оренди не може обмежуватися лише констатацією факту та перелічуванням загальних інтересів суспільства, які визначені відповідними нормативними актами.

Прокурор має довести, що перебування такої земельної ділянки у користуванні відповідача позбавляє суспільство чи в значній мірі обмежує у можливості такими права користуватися.

На думку суду, зазначене питання є важливим для висновку про те, що прокурор, ініціюючи розглядуваний позов, та суд, у разі його задоволення, забезпечили дотримання такого важливого принципу як пропорційність втручання у цивільне право, що виникло у відповідача.

Суд вважає, що встановивши, що при прийнятті спірного розпорядження та укладанні спірного договору дійсно було порушено вимоги законодавства щодо неможливості надання приватному суб`єкту у користування земельну ділянку лісового фонду, тим не менш вважає, що певним запобіжником від невиправданого та непропорційного втручання у право ТОВ «Переяслав Фіш Клаб» є саме відмова в позові з мотивів пропуску прокурором строку позовної давності, як спосіб недопущення свавільного позбавлення державою права, яке виникло на підставі легітимного очікування правомірної поведінки з боку державних органів та справедливого очікування відповідача правомірності набуття ним такого права.

Та оскільки, прокурором не доведено, що повернення спірної земельної ділянки є вкрай необхідним за для забезпечення надважливих суспільних інтересів, які вже зараз вимагають такого втручання у право відповідача, суд вважає, що наразі підстав для позбавлення відповідача права на землю, хоча б з мотивів пропуску прокурором строку позовної давності, не має та відмова в позові забезпечує дотримання принципу справедливості, пропорційності та верховенства права.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, та оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Управління слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності, а позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницьке лісгосп» залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, суд відносить на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 226, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» залишити без розгляду.

2. У задоволенні позову Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 02.07.2021.

Суддя Р.М. Колесник