ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р. Справа №10/Б-743(921/576/20)

М.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

За участю представників учасників у справі від:

апелянта: Колода Є.Г. (в порядку самопредставництва);

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства економіки України, м. Київ №2431-05/121 від 09.03.2021

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2021, повний текст 01.03.2021 (суддя Сидорук А.М.) на дії/бездіяльність ліквідатора

у справі №10/Б-743(921/576/20)

за позовом Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Юлії Зіновіївни, м.Тернопіль

до відповідачів: 1. Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, м.Київ

2. Прокуратури Тернопільської області, м.Тернопіль

про визнання протиправною бездіяльність та стягнення шкоди в сумі 470 154,30 грн солідарно

в межах справи №10/Б-743

про банкрутство Державного підприємства "Струсівський комбінат продтоварів", с.Струсів, Теребовлянський район, Тернопільська область

ВСТАНОВИВ:

Суть спору та фактичні обставини справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.04.2006 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Струсівський комбінат продтоварів".

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2008 боржника визнано банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру.

Водночас в жовтні 2020 року до Господарського суду Тернопільської області звернулося ДП "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. з позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Прокуратури Тернопільської області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення шкоди, в порядку ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у сумі 470 154,30 грн солідарно в межах провадження у цій справі про банкрутство.

03.11.2020 на електронну адресу Господарського суду Тернопільської області від Міністерства розвитку, торгівлі та сільського господарства України надійшла скарга на дії/бездіяльність ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" Зубик Ю.З.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2021 у справі №10/Б-743(921/576/20) в задоволенні скарги Міністерства розвитку, торгівлі та сільського господарства України на дії/бездіяльність ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" Зубик Ю.З. відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відсутні факти порушення ліквідатором Зубик Ю.З. вимог спеціального законодавства України в частині здійснення заходів щодо захисту майна боржника, з огляду на таке.

Скарга на дії ліквідатора обґрунтована тим, що ліквідатор Зубик Ю.З. звернулася до суду із позовом про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння лише 10.08.2016, тобто з пропуском строку позовної давності, разом з тим, не просила визнати поважними причини пропуску такого. Зазначене стало підставою для відмови в задоволенні позову та, як наслідок, вибуття спірного майна з державної власності.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що перебіг позовної давності при звернені до суду із зазначеним позовом розпочався 28.12.2011, тривав три роки, і закінчився 28.12.2014. ОСОБА_1 призначено ліквідатором боржника лише ухвалою суду від 22.03.2016. Відтак, ліквідатор Зубик Ю.З. не могла звернутися до суду з позов в межах строку позовної давності, оскільки у цей час ще не виконувала повноваження ліквідатора боржника.

Щодо не подання клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, суд зазначив, що ліквідатором було подано письмові заперечення на заяву про застосування позовної давності. Зазначене свідчить про те, що ліквідатором висловлено свою позицію про невизнання пропуску строку позовної давності.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу Мінекономіки на дії/бездіяльність ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" Зубик Ю.З.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що ліквідатором належним чином не здійснювалися функції з управління та розпорядження майном боржника, забезпечення збереження такого майна, а також не вжито заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна боржника, що знаходиться у третіх осіб.

Відтак, внаслідок недобросовісного виконання арбітражним керуючим Зубик Ю.3. повноважень ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" та не звернення до суду із заявою про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, спірне майно вибуло з державної власності.

Апелянт зазначає, що подаючи заперечення на заяву про застосування позовної давності, а не заяву про визнання поважними причин пропуску такого, ліквідатором обрано невірний спосіб судового захисту.

Разом з тим зазначає, що та обставина, що в момент реалізації майна банкрута (проведення аукціону, укладення договорів купівлі-продажу) ліквідатором ДП «Струсівський комбінат продтоварів» був інший арбітражний керуючий, не може слугувати підставою для звільнення ліквідатора Зубик Ю.З. від відповідальності за невжиття заходів щодо захисту майна боржника і, як наслідок, незаконного вибуття майна ДП «Струсівський комбінат продтоварів» з державної власності.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 задоволено клопотання апелянта та змінено найменування Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на Міністерство економіки України.

Відзивів на апеляційну скаргу, а також інших клопотань, заяв, в порядку ст.207 ГПК України, учасниками у справі подано не було.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи зазначені процесуальні норми, апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права при розгляді скарги на дії/бездіяльність ліквідатора, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1, 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системний аналіз наведених норм процесуального закону свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.

Статтею 12 ГПК України визначено форми господарського судочинства, якими є наказне провадження та позовного провадження (загальне або спрощене).

Водночас, окрім загальних форм судочинства, передбачено й окрему форму, а саме - розгляд справ про банкрутство. Так, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ), пунктами 1, 2 "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441)

При цьому, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, ч.4 ст.251 цього кодексу доповнено змістом, а саме: встановити, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, розгляд справи відбувається відповідно до процесуальних норм КУзПБ.

Процедура банкрутства поєднує в собі як розгляд процедурних питань, пов`язаних саме із здійсненням провадження у справі про банкрутство, так і вирішення спорів, стороною в яких є боржник, які розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні, тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 дійшла висновку про те, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи:

одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора, розгляд скарг на дії/бездіяльність арбітражного керуючого тощо;

друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, у межах справи про банкрутство, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Отже, враховуючи викладене та зазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, вирішення першої групи питань врегульовано нормами законодавства з питань банкрутства (Закон про банкрутство, КУзПБ). Норми чинного ГПК України, як загальні норми процесуального права, підлягають застосуванню у випадках відсутності такого регулювання в законодавстві про банкрутство.

При визначенні порядку розгляду спору за участю боржника, щодо якого порушено провадження у справі банкрутство. необхідно виходити з предмету спору, характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін спору, а також фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.6 ст. 61 КУзПБ дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку позовного провадження в межах справи про банкрутство розглядається спір за позовом ДП "Струсівський комбінат продтоварів" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Зубик Ю.З. до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Прокуратури Тернопільської області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення шкоди в сумі 470 154,30 грн.

Водночас Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України звернулося до господарського суду із скаргою на бездіяльність ліквідатора саме в межах позовного провадження, а не в межах справи про банкрутство.

З наведеного вбачається, що у даному випадку відповідач фактично звернувся із скаргою на бездіяльність керівника позивача, що не передбачено ГПК України. Разом з тим, підстави, яким обґрунтована зазначена скарга, стосуються невчинення певних дій ліквідатором саме у справі про банкрутство.

При цьому суд зазначає про відмінність між поняттями сторони у справі в позовному провадженні та учасники у справі про банкрутство.

Так, ст. 41 ГПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. При цьому сторонами є позивач та відповідач.

У справах про банкрутство склад учасників справи визначається відповідно до Закону про банкрутство.

Згідно ст. 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. При цьому сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори та боржник (банкрут).

З наведеного вбачається, що розглядаючи скаргу на бездіяльність ліквідатора в межах позовного провадження, а не в межах справи про банкрутство, суд першої інстанції, окрім порушення процедурної форми розгляду такої скарги, порушив ще й норми процесуального права в частині надання можливості усім іншим учасникам у справі про банкрутство (крім позивача та відповідача) реалізувати свої процесуальні права та висловити свої позиції щодо такої скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що норми КУзПБ передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів процедур банкрутства.

Окрім цього, КУзПБ захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до банкрута, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке врегулювання процедури розгляду спорів до особи, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до особи, щодо якого порушено процедуру банкрутства. При цьому, надаючи рівні можливості усім учасникам у справі про банкрутство в повній мірі реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

А відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки скаргу на дії ліквідатора розглянуто в позовному провадженні, а не у справі про банкрутство.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що при скасуванні судового рішення у даній суд не ухвалює нове рішення, а передає справу в частині розгляду скарги на дії ліквідатора для розгляду в межах справи про банкрутство.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц. В якій зазначено, що закриття провадження у справі перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлює захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених ст. 45 КУзПБ. А відтак обґрунтованим є рішення про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду скасуванню, із прийняттям нового рішення про передачу скарги для розгляду в межах справи про банкрутство.

Судові витрати.

Виходячи з приписів ст. 129 ГПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті. У випадках скасування ухвали господарського суду і передачі справи на розгляд суду першої інстанції розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами розгляду справи по суті, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З огляду на направлення справи до суду першої інстанції для розгляду в межах справи про банкрутство, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду скарги на дії ліквідатора.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства економіки України задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2021 у справі №10/Б-743(921/576/20) скасувати.

3. Розгляд скарги Міністерства економіки України на дії/бездіяльність ліквідатора ДП "Струсівський комбінат продтоварів" Зубик Ю.З. передати для розгляду в межах справи №10/Б-743 про банкрутство ДП "Струсівський комбінат продтоварів".

4. Здійснити розподіл судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Повний текст постанови підписано 09.07.2021.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець