ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/2423/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Мацкевич Д.А. адвокат (ордер серія АА №0008233 від 09.04.2021);

від відповідача: Коляда А.М. адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Пауер Золотоноша-3"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021

у справі № 910/2423/21 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Пауер Золотоноша - 3"

до Фізичної особи - підприємця Ликова Юрія Володимировича

про усунення порушень в користуванні нерухомим майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/2423/21 в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- позивачем не доведено того, що спірна квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Північний апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 в повному обсязі і прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- в підтвердження права власності на спірну квартиру третьої особи ОСОБА_1 суду було надано договір купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2019 та інформаційну довідку з реєстру нерухомого майна; право власності на спірну квартиру не скасоване;

- суддя Пінчук В.І. в обґрунтування відмови в позові посилається на скасовану від 16.11.2020 ухвалу Оболонського районного суду від 04.03.2020, якою було накладено арешт на спірну квартиру, у зв`язку з чим посилання суду на цю обставину є недоречною.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Сітайло Л.Г., Буральова С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Пауер Золотоноша-3» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021, справу призначено до розгляду на 19.05.2021.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду 19.05.2021 оголошено перерву до 09.06.2021.

Від позивача надійшла заява про приєднання документів до матеріалів справи, в задоволення якої колегія суддів відмовляє з огляду на вимоги ч.3 ст.269 ГПК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сан Пауер Золотоноша-3», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, 07.12.2020 укладено договір оренди квартири (адреса квартири що орендується: АДРЕСА_1 ), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що визначена у цьому договорі та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.2.1 договору квартира, що орендується, надається орендарю, як квартира для постійного проживання довірених осіб орендаря.

Згідно акту прийому-передачі квартири в оренду від 08.12.2020 ОСОБА_1 (орендодавець) передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Пауер Золотоноша-3» (орендар) приймає у тимчасове платне користування квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Ликова Юрія Володимировича про зобов`зання фізичної особи-підприємця Ликова Юрія Володимировича та осіб, які перебувають в квартирі з його відома та дозволу звільнити (виселитись) з квартири АДРЕСА_2 ; визнати право уповноважених осіб ТОВ «Сан Пауер Золотоноша-3» на безперешкодний доступ, вселення, проживання в квартирі АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що:

- 08.01.2021 представники позивача намагалися потрапити до квартири АДРЕСА_3 з метою вселення та проживання, однак з`ясувалось, що замки квартири АДРЕСА_3 змінено та дана квартира використовується для здійснення підприємницької діяльності, як складське приміщення продуктів харчування - Фізичною особою підприємцем Ликовим Юрієм Володимировичем;

- згідно з реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що Ликов Юрій Володимирович втратив право власності на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з зверненням стягнення на неї в рахунок припинення зобов`язань, які виникли у зв`язку з не поверненням банківських кредитів, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 06.09.2019 та вже рік не є власником квартири АДРЕСА_3 та не має жодних підстав для використання квартири АДРЕСА_3 в господарській діяльності.

Позивач вважає, що на підставі ст.346 ЦК України підставою для припинення права власності зокрема є звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника, таким чином на думку позивача у відповідача відсутні правові підстави для користування спірним майном, ст. 378 ЦК України дає право власнику на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним.

Колегією суддів, відповідно до наданих документів до матеріалів справи встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сан Пауер Золотоноша-3», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, 07.12.2020 укладено договір оренди квартири (адреса квартири що орендується: АДРЕСА_1 ), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру), що визначена у цьому договорі та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.2.1 договору квартира, що орендується, надається орендарю, як квартира для постійного проживання довірених осіб орендаря.

Згідно акту прийому-передачі квартири в оренду від 08.12.2020 ОСОБА_1 (орендодавець) передає а Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан Пауер Золотоноша-3» (орендар) приймає у тимчасове платне користування квартиру АДРЕСА_4 .

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» (іпотекодержатель, продавець) та ОСОБА_1 (покупець) 06.09.2019 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п.1 якого продавець, діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» продав, а покупець купив наступне нерухоме майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2 договору купівлі-продажу право власності на нерухоме майно належить в рівних частках кожному - Ликову Юрію Володимировичу та ОСОБА_3 (іпотекодавці) за іпотечним договором №49.10/18/11-ЗМК зі змінами, посвідченого 30.09.2011, як фізичним особам на праві приватної власності, на підставі договору дарування.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18) право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .

Так, згідно акту №1 про вчинення перешкод в доступі до орендованого житла від 08.01.2021 представником позивача було здійснено спробу потрапити до квартири АДРЕСА_4 , що перебуває в користуванні позивача згідно договору оренди від 07.12.2020, потрапити до квартири АДРЕСА_3 було неможливо у зв`язку з тим, що було замінено замки у вхідних дверях квартири АДРЕСА_3 . На прохання ОСОБА_4 (згідно зазначеного акту - керівник позивача) відкрити двері квартири, двері відчинив невстановлена особа, який представився як Ликов Юрій Володимирович , який зазначив, що дана квартира АДРЕСА_3 належить йому на праві власності (для огляду дав договір дарування від 24.02.2005) та нікого до неї допускати не буде. Також Ликов Юрій Володимирович повідомив, що займається підприємницькою діяльністю та використовує квартиру АДРЕСА_3 як складське приміщення та офіс.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2021 Оболонським районним судом міста Києва прийнято ухвалу у справі №756/3036/20 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2020 та заборонено ОСОБА_1 та третім особам вчиняти будь-які дії в квартирі АДРЕСА_2 до розгляду справи по суті. В подальшому вказана ухвала була скасована, документів які б свідчили про розгляд судом спору про право власності на квартиру АДРЕСА_2 сторонами не надано.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Предметом спору у цій справі по суті є зобов`язання фізичної особи-підприємця Ликова Юрія Володимировича та осіб, які перебувають в квартирі з його відома та дозволу звільнити (виселитись) з квартири АДРЕСА_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, який є орендарем квартири за укладеним з ОСОБА_1 договором оренди нерухомого майна, не може потрапити до квартири АДРЕСА_3 з метою вселення та проживання.

При вирішенні питання щодо обрання позивачем ефективного способу захисту порушених прав колегією суддів враховано, що відповідно до ч.1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права, отже й звертатись з позовом, в даному випадку, про зобов`язання виселитись має право власник, оскільки здача майна в оренду є актом розпорядження ним, таким правом володіє насамперед власник.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, оскільки позивач не є власником квартири АДРЕСА_2 ., в задоволенні позовних вимог про зобов`язання фізичну особу - підприємця Ликова Юрія Володимировича та осіб, які перебувають в квартирі з його відома та дозволу звільнити (виселитись) слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги про визнання права уповноважених осіб ТОВ «Сан Пауер Золотоноша-3» на безперешкодний доступ, вселення, проживання в квартирі АДРЕСА_2 є похідними від позовних вимог про виселення, то в їх задоволенні теж слід відмовити.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Пауер Золотоноша-3" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/2423/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2423/21 повернути до Господарського суду міста Києва

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов