ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/653/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Попюк М.І. адвокат;

від відповідача: Крисенко А.Є. адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 (повний текст складено 19.04.2021)

у справі №910/653/21 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія деревообробки"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія"

про розірвання договору №47/FUBE від 14.01.2020 та стягнення 140191,16 грн,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Індустрія деревообробки" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія" (далі - відповідач), у якому просило суд:

- розірвати договір №47/FUBE, укладений 14.01.2020 між позивачем та відповідачем;

- стягнути з відповідача на користь позивача 140191,16 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що предметом договору є виконання відповідачем комплексу робіт і послуг, що надаються позивачу, як учаснику спеціалізованої виставки "FURNITURE OF UKRAINE business expo 2020", яка мала проводитись 07-09 квітня 2020 року у виставковому центрі "КиївЕкспоПлаза", у зв`язку із чим позивачем було сплачено 140191,16 грн попередньої оплати (70% ціни договору). 11.03.2020 від відповідача надійшов лист з повідомленням про відміну виставки, пояснення причин такої відміни (епідеміологічна ситуація) та її запланованим проведенням іншою датою 15-17 вересня 2020 року, проте виставка так і не була проведена. Введеними карантинними обмеженнями було заборонено проведення масових заходів, що унеможливлює проведення виставки і є істотною зміною обставин. Позивачем направлялись листи щодо розірвання договору та повернення коштів, які відповідачем були залишені без задоволення і кошти не були повернуті.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем не в повному обсязі виконане грошове зобов`язання за договором; введений постановою КМУ №211 від 11.03.2020 карантин не є істотною зміною обставин, а є обставиною форс-мажору, настання якої унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором; внаслідок введення карантину та заборони на проведення масових заходів виконання договірних зобов`язань в термін з 07-09 квітня 2020 року було неможливим; настання форс-мажорних обставин за договором засвідчено сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-21-0184; оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі договору посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), в частині стягнення коштів, є помилковим; відповідач звертався до позивача з пропозицією внести зміни до договору та перенести проведення виставки на 07-09 квітня 2021 року, яка залишена позивачем без відповіді; в порушення умов договору позивач не виконав обов`язок щодо внесення змін до договору про перенесення строків проведення виставки та не мав правових підстав звертатись до суду з вимогою про розірвання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов задоволено.

Розірвано договір № 47/FUBE, укладений 14.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Індустрія деревообробки".

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія деревообробки" 140 191 грн 16 коп. та 4 540 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки розірвання договору можливе у разі істотної зміни обставин, однак введений карантин не є істотною зміною обставин, а є обставиною форс-мажору, настання якої унеможливило виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором; неможливість виконання договору не є тотожним виконанню договору, яке б порушило співвідношення майнових інтересів сторін; наявність договірних відносин виключає застосування положень ст. 1212 ЦК України; згідно умов договору у разі настання форс-мажорних обставин сторони мають внести зміни до договору щодо його подальшого виконання, а не розривати його; позивачем не надано доказів направлення відповідачем повідомлення про перенесення дати виставки і повернення коштів, а додані скріншоти електронних листів є неналежними доказами; позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу листа про повернення коштів; опис вкладення від 06.04.2020, доданий на підтвердження відправлення листав від 07.04.2020, викликає сумніви; відповідач не отримував пропозиції позивача розірвати договір та не розглядав її в порядку ст. 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України); у матеріалах справи відсутні докази неможливості проведення виставки у період з 23.06.2020 по 30.04.2021, а обмежувальні заходи, введені у зв`язку з карантином, у вказаний період не стосувались заборони проведення масових заходів; позивач взагалі не заінтересований в інших датах проведення виставки; рішення прийнято на підставі неналежних і недопустимих доказів. Також вказує, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, яку відповідач очікує понести, становить 26000 грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що виставка мала бути проведена 07-09 квітня 2020 року, однак не відбулась; під істотною зміною обставин слід розуміти установлений з 12.03.20202 карантин; сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання; лист про розірвання договору тричі направлявся на адресу відповідача, а неотримання відповідачем цього листа свідчить про його бездіяльність; карантин віднесений до форс-мажорних обставин лише Законом України від 17.03.2020 №530-ІХ, а при укладанні договору сторони не могли керуватись неіснуючою нормою права і не визначали карантин форс-мажорною обставиною; позивач не міг усунути причини зміни обставин; подальше виконання позивачем договору в частині сплати залишку коштів порушило б співвідношення майнових інтересів сторін; позивач розраховував на можливість продемонструвати на вставці продукцію власного виробництва (меблі) потенційним покупцям, але позбавлений такої можливості; розірвання договору у даному випадку не є мірою відповідальності, а тому посилання відповідача на форс-мажорні обставини не заслуговують на увагу; сплачені за договором кошти підлягають поверненню позивачу; відповідачем не спростовано обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позову. Також вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не співмірний з ціною позову та підлягає зменшенню до 340,50 грн.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г. у відпустках, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індустрія деревообробки", як учасником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія", як організатором виставки, укладено договір №47/FUBE (далі - договір), предметом якого є комплекс робіт і послуг, що надаються учаснику заходу організатором в рамках проведення спеціалізованої виставки Furniture of Ukraine business expo 2020 (далі - виставка), який діє в комерційних інтересах учасника. Виставка проводиться 07-09 квітня 2020 року у виставковому центрі "КиївЕкспоПлаза" за адресою: с. Березівка, вул. Амстердамська, 1, Київська область.

Згідно з п. 2 договору організатор виставки надає учасникові виставковий стенд площею 60,0 кв.м (обладнана ставкова площа).

Відповідно до п. 3 договору організатор виставки надає учасникові комплекс послуг і виконує роботи щодо підготовки та проведення виставки, зокрема:

- щодо розміщення та обладнання на виставці виставкового стенду Учасника, вартістю згідно з таблицею 1, обладнаного відповідно до умов, передбачених додатком № 1, що є невід`ємною частиною цього договору;

- щодо монтажу та демонтажу виставкового стенду учасника;

- щодо забезпечення підведення електроенергії та інших замовлених учасником інженерних комунікацій, передбачених додатком №1, що є невід`ємною частиною цього договору;

- щодо резервування місць в переговорних зонах;

- щодо підготовки та публікації каталогу виставки з рекламними та інформаційними матеріалами учасника, виготовленими відповідно до його замовлення, та безкоштовного розповсюдження каталогу серед відвідувачів виставки;

- щодо виготовлення та надання запрошень на виставку та запрошення відвідувачів;

- щодо проведення рекламної кампанії для учасників виставки;

- щодо забезпечення страхування ризиків втрати або пошкодження експонатів учасника;

- щодо забезпечення охорони виставкового центру та схоронності експонатів учасника у нічний час.

Згідно з п. 4 договору сторони погодились, що вартість робіт та послуг, передбачених пунктами 1-3 цього договору, визначається залежно від розміру виставкового стенду, який надається згідно з цим договором, відповідно до розрахунку, поданого у таблиці 1. Виходячи із розміру та типу площі виставкового стенду, на день підписання договору ціна робіт та послуг за цим договором складає 166 894,32 грн, крім того, ПДВ (за ставкою 20%) у сумі 33378,87 грн, що разом становить 200 273,19 грн.

Відповідно до п. 5 договору учасник зобов`язується провести попередню оплату вартості робіт та послуг, передбачених пунктами 1-3 цього договору у такі терміни:

30% вартості робіт та послуг за цим договором сплачується протягом трьох банківських днів з дня підписання цього договору;

40% вартості робіт та послуг за цим договором сплачується до 21.02.2020;

30% вартості робіт та послуг за цим договором сплачується до 20.03.2020.

Відповідно до п. 6 договору учасник зобов`язаний повністю сплатити обумовлену вартість робіт та послуг, передбачених пунктами 1-3 цього договору до 20.03.2020.

На виконання умов пунктів 5,6 договору позивачем сплачено грошові кошти в загальній сумі 140 191,16 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №5244 від 23.01.2020 на суму 60 081,96 грн та №5548 від 21.02.2020 в розмірі 80 109,20 грн, а також двостороннім актом звірки взаємних розрахунком станом на 30.09.2020, який підписаний головними бухгалтерами обох сторін.

Позивач вказує, що 11.03.2020 він отримав електронною поштою від працівника відповідача (ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) лист, у якому було повідомлено, що у зв`язку з епідеміологічною ситуацією у світі та зокрема в Україні, відповідач змушений перенести дату виставки Furniture of Ukraine business expo 2020, для проведення якої обрали дату 15-17 вересня.

Повідомлення про перенесення виставки також було розміщено на веб-сайті відповідача www.fube.com.ua.

Листом за вих. №46 від 11.03.2020 позивач, у зв`язку із перенесенням дати проведення виставки, просив повернути кошти оплачені згідно договору в розмірі 140191,16 грн. Лист отриманий відповідачем 16.03.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

24.03.2020 заступнику директора позивача (Сабову С.С.) електронною поштою надійшов лист від працівника відповідача (ОСОБА_1), у якому, на запитання щодо строків повернення коштів, зазначено, що разі надходження оригіналу письма на повернення, то в порядку "живої черги".

Листом за вих. №46 від 07.04.2020 "Про розірвання договору" позивач, у зв`язку з відміною виставки, проведення якої планувалось 07-09 квітня 2020 року, надіслав на адресу відповідача два примірника угоди про розірвання договору та просив його підписати і повернути.

Позивач вказує, що направляв відповідачу вказаний лист та угоди тричі - 07.04.2020, 02.06.2020 та 29.10.2020, на підтвердження чого надав поштові накладні, фіскальні чеки та описи вкладення (на одному з описів на календарному штемпелі стоїть дата 06.04.2020). Матеріали справи не містять доказів отримання вказаних листів відповідачем, а позивач вказує, що поштові відправлення були повернуті позивачу.

Листом за вих. №17/09 від 11.09.2020 відповідач повідомив позивачу про те, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на всій території України було встановлено карантин та заборонено, у тому числі, проведення масових заходів, що унеможливлює проведення виставки, запланованої на 07-09.04.2020. Введення карантину віднесено до форс-мажорних обставин, що звільняє сторони від відповідальності за невиконання , неналежне виконання або порушення зобов`язань за договором. Учасником до введення обмежувальних заходів здійснено оплату, а організатор готував проведення виставки, здійснив чисельні платежі на користь контрагентів. Тому звертається з пропозицією змінити договір та перенести проведення виставки на 07-09 квітня 2021 року. До листа доданий проект додаткової угоди №1 до договору, щодо викладення у новій редакції пункту 1 договору та розділу "Графік роботи" додатку №1 до договору.

Позивачем вказаний лист отриманий 29.09.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак залишений без відповіді та реагування.

08.02.2021 Торгово-промислова палата України видала відповідачу сертифікат №3100-21-0184 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчило форс-мажорні обставини: карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, що обов`язку (зобов`язання) надання комплексу послуг та виконання робіт щодо підготовки та проведення виставки, за договором №47/FUBE від 14.01.2020, укладеним з позивачем, період дії форс-мажорних обставин: дата настання 12.03.2020, дата закінчення 22.06.2020.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив розірвати укладений сторонами договір, а також стягнути з відповідача сплачені за договором кошти.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір підлягає розірванню, а сплачені за договором кошти підлягають поверненню.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору №47/FUBE від 14.01.2020, який є змішаним договором, який містить елементи як договору надання послуг, так і договору підряду.

За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З пояснень позивача вбачається, що він є виробником меблів та уклав договір з метою прийняти участі у спеціалізованій виставці "FURNITURE OF UKRAINE business expo 2020", яка мала проводитись 07-09 квітня 2020 року у виставковому центрі "КиївЕкспоПлаза" та розраховував на можливість продемонструвати на вставці продукцію власного виробництва (меблі) потенційним покупцям.

Однак, 11 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 р. на усій території України карантин, заборонивши, у тому числі, проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 було змінено постанову №211 та заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 було змінено постанову №211, продовжено карантин і обмежувальні заходи до 24.04.2020, а в подальшому карантин і обмежувальні заходи неодноразово продовжувались.

Отже, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №211 проведення виставки у визначені договором дати стало неможливим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач повідомив позивача про перенесення дати виставки, спочатку на 15-17 вересня 2020 року, а в подальшому на 07-09 квітня 2021 року.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1, яким направлялись листи на електронну пошту позивача, був неповноважною особою, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки не спростовують того, що виставка 07-09.04.2020 не відбулась.

Відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору, а згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 Господарського кодексу України.

В силу приписів ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач тричі (07.04.2020, 02.06.2020 та 29.10.2020) направляв на адресу місцезнаходження відповідача (м.Київ, просп. Перемоги, 56) лист від 07.04.2020 з проектом угоди про розірвання договору. Зазначення на відтиску календарного штемпеля дати "06.04.2020" на першому описів вкладення, за наявності поштової накладної і фіскального чеку від 07.06.2020, не спростовує факту направлення вказаного листа.

Відповідач вказує, що не отримував зазначений лист і проект угоди про розірвання договору. Позивач також вказав, що поштові відправлення були йому повернуті. Однак, не вручення відповідачу пропозиції розірвати договір не позбавляє позивача права звернутись до суду із даним позовом.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач направляв позивачу пропозицію про зміну договору шляхом укладення додаткової угоди, яку позивач залишив без відповіді, проте відповідач спір про зміну договору на вирішення суду не передав.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин (аналогічна правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17).

Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент укладення договору (14.01.2020), ні позивач, ні відповідач не могли передбачити спалах та значне поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", яке досі триває, а також, що внаслідок вжитих карантинних заходів буде встановлена заборона масових заходів, внаслідок чого проведення виставки буде унеможливлено. Вказане свідчить про наявність першої умови, визначеної ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Стосовно настання другої умови для розірвання договору, згідно з якою зміна обставин зумовлена такими причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, то як вірно відзначив суд першої інстанції, позивач жодним чином не міг вплинути на хід поширення респіраторної хвороби COVID-19.

Також наявна третя умова, оскільки поширення респіраторної хвороби COVID-19 та вжитті у зв`язку з цим урядом України заходи щодо заборони проведення всіх масових заходів повністю унеможливило проведення виставки 07-09 квітня 2020 року, тобто виконання зобов`язань за договором з боку відповідача. Тоді як подальше виконання позивачем умов договору щодо проведення остаточного платежу попередньої оплати порушило б співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки воно було б не рівнозначним для обох сторін договору.

При цьому позивач вказує, що він розраховував на можливість продемонструвати на виставці продукцію власного виробництва (меблі) потенційним покупцям з розрахунком укласти нові договори на її поставку, а відтак розширити ринок збуту та відповідно отримати дохід, але позбавлений таких можливостей.

Ні договором, ні звичаями ділового обороту не передбачено, що ризик істотної зміни обставин (поширення респіраторної хвороби COVID-19), що стало наслідком неможливості виконання договору іншою стороною, несе сторона учасника за договором, отже, наявна й четверта умова.

Щодо посилань відповідача на те, що введений карантин є форс-мажорною обставино, то відповідно до пункту 15 договору жодна зі сторін не несе відповідальності за невиконання, неналежне виконання або порушення нею будь-якого з своїх зобов`язань якщо доведе що це було викликано непередбаченими обставинами (форс-мажор).

Законом України від 17.03.2020 №530-ІХ, який набрав чинності з 17.03.2020, частину другу статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" після слів "введення комендантської години" доповнено словами "карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України".

Отже, на час укладання договору карантин не відносився до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а на момент виникнення спору і передачі його на вирішення суду закінчився строк дії сертифікату ТПП України.

Згідно положень ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України дія непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань.

Однак, у даному випадку предметом спору є розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин в порядку ст. 652 Цивільного кодексу України, а не у зв`язку із порушенням договірних зобов`язань та застосуванням відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Пунктом 15 договору також визначено, що сторони зобов`язані повідомляти однак одну про настання та закінчення обставин, що перешкоджають виконанню зобов`язань за цим договором підтвердивши це довідкою Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати. Якщо форс-мажорна обставини тривають більше одного місяця сторони зобов`язуються обумовити заходи щодо подальшого виконання цього договору.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що сторони дійшли згоди щодо подальшого виконання договору.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку про наявність всіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст.652 Цивільного кодексу України, необхідних для настання істотної зміни обставин, якими керувались сторони при укладенні договору, відповідно є підстави для розірвання такого правочину, отже позовні вимоги про розірвання договору обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 140191,16 грн, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15, від 03.06.2016 у справі №6-100цс15 та підтримана Верховним Судом у постановах від 30.06.2020 у справі №915/940/18, від 25.11.2020 у справі №600/435/16-ц.

Оскільки договір розірваний за рішенням суду, відповідач не надав суду доказів виконання умов договору до його розірвання і вартості виконаного, то підстава для набуття відповідачем коштів в сумі 140191,16 грн відпала, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені кошти підлягають поверненню позивачеві на підставі статті 1212 ЦК України, отже, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експо Індустрія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11 березня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.07.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко