ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.07.2021 Справа № 905/917/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю НіклінТранс, м.Кам`янське, Дніпропетровська область

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Пешерс, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення заборгованості у сумі 355900,00грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явися

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Ніклін-Транс, м.Кам`янське, Дніпропетровська область, звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Пешерс, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 382042,82грн., в тому числі: 355900,00грн. - основний борг; 26142,82грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №100519/1156 від 10.05.2019 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, в частині оплати вартості послуг з перевезення вантажу згідно актів надання послуг.

Ухвалою від 08.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29.06.2021, яке відкладено на 08.07.2021.

До суду від позивача надійшли: заява про розгляд справи без участі позивача та його представника; заява про зменшення розміру позовних вимог на суму пені.

У судове засідання 29.06.2021 відповідач свого представника не направив. Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Ухвали суду про відкриття провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслана відповідачу на його юридичну адресу вказану у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на адресу зазначену у договорі.

Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

З огляду на зазначене, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19).

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Л.ТРАНС» (замовник, експедитор), яке у подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю Пешерс, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс» (перевізник, субекспедитор або виконавець) укладено договір №100519/1156 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування, за умовами пункту 1.1. якого перевізник/експедитор зобов`язується за дорученням та за рахунок замовника/експедитора виконувати роботи з транспортування експортно-імпортних вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні (далі роботи).

Згідно з пунктом 1.2. договору, доручення на виконання робіт перевізник/експедитор оформлюються заявками-замовленнями замовника/експедитора на перевезення вантажів, в яких передбачаються конкретні умови для належного виконання умов договору. Форма заявки-замовлення розробляється та надається замовником/експедитором.

Заявка-замовлення на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками та підписами замовника/експедитора та перевізника/експедитора та є невід`ємною частиною даного договору. Сторони визнають юридичну силу заявки-замовлення на перевезення, переданої шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою (пункт 1.3. договору).

Відповідно до підпункту 2.1.9. пункту 2 договору, замовник/експедитор зобов`язаний здійснити своєчасну оплату робіт перевізника/експедитора згідно умов, передбаченим цим договором та заявкою-замовленням.

Прийняття робіт здійснюється за актом приймання-передачі виконаних робіт, який перевізник/експедитор надає замовнику/експедитору після виконання своїх зобов`язань по перевезенню вантажу (пункт 3.1. договору).

Вартість належним чином виконаних робіт становить фрахтова сума, погоджена сторонами у заявці-замовленні: Вартість робіт містить у собі витрати перевізника/експедитора та його комісійну винагороду за виконання робіт (підпункт 3.1.1. пункту 3.1. договору).

Згідно з пунктом 3.2. договору замовник/експедитор зобов`язаний підписати акт приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту отримання, чи у той же строк направити відмову перевізнику/експедитору у випадку, якщо зазначені в акті приймання-передачі виконаних робіт роботи не відповідають фактично виконаним згідно умов цього договору та (або) вимогам, установленим чинним в України законодавством.

Пунктом 3.3. договору визначено, що оплата робіт здійснюється на розрахунковий рахунок перевізника/експедитора за наявності і на підставі рахунка, оригінала товарно-транспортної накладної з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, два примірника акту приймання-здачі робіт.

За умовами пункту 3.4. договору, оплата вартості робіт перевізника/експедитора, що виконується ним за даним договором, здійснюється впродовж 14 банківських днів після отримання замовником/експедитором рахунку від перевізника/експедитора, шляхом банківського переказу на поточний рахунок перевізника/експедитора (якщо інше не встановлено в заявці-замовленні).

Відповідно до пункту 4.1. договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків, передбачених даним договором сторони несуть майнову відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України.

Договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року. У разі якщо жодна із сторін за один місяць до припинення дії договору не заявить про свою відмову про продовження дії договору, дія договору вважається продовженою на наступний календарний рік на тих самих умовах (пункт 6.1. договору).

Договір підписаний представниками сторін, підписи представників сторін скріплені печатками юридичних осіб.

Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

За твердженнями позивача, останній як перевізник свої зобов`язання виконав належним чином відповідно до умов договору, надавши замовнику за його заявками від 03.09.2020, від 04.09.2020, від 08.09.2020, від 11.09.2020, від 14.09.2020, від 16.09.2020, від 17.09.2020, від 21.09.2020, від 24.09.2020, від 29.09.2020, від 30.09.2020, від 01.10.2020, від 02.10.2020, від 03.10.2020, від 05.10.2020, від 08.10.2020, від 12.10.2020, від 15.10.2020, від 16.10.2020, від 17.10.2020. від 19.10.2020, від 03.11.2020 (а.с. 13-39), послуги з перевезення вантажу на загальну суму 355900,00грн., на підтвердження чого до позовної заяви додані копії товарно-транспортних накладних (а.с.94-120) та актів виконаних робіт (а.с.40-66), які на думку позивача є достатніми доказами настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання по сплаті транспортних послуг.

Проте відповідач вартість наданих позивачем послуг з перевезення вантажу згідно виставлених рахунків (а.с. 67-93) не сплатив.

Претензіями вих.№2/21 від 04.02.2021 та вих.№6/21 від 06.04.2021 позивач звертався до відповідача з проханням перерахувати заборгованість у сумі 355900,00грн. протягом одного місяця з моменту отримання відповідної претензії. На підтвердження доказів надіслання вказаних претензій позивачем надані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Вказані претензії про погашення заборгованості за договором №100519/1156 від 10.05.2019 в сумі 355900,00грн. відповідачем залишені без задоволення.

Однак за відсутності опису вкладання із зазначенням переліку відправлених документів, надані копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень не оцінюється судом як докази відправлення саме вказаних претензії.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №100519/1156 від 10.05.2019 на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування свої грошові зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором в загальній сумі 355900,00грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пешерс» грошових коштів в розмірі 355900,00грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом).

Отже, предметом судового розгляду є вирішення питання наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтями 627, 628 та 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері перевезення вантажу на підставі договору №100519/1156 від 10.05.2019 на здійснення транспортного-експедиційного обслуговування, за яким позивач зобов`язався виконувати роботи з транспортування експортно-імпортних вантажів автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні за дорученням та за рахунок відповідача, а останній зобов`язався своєчасно оплатити виконане перевезення, згідно з пунктом 3.4. даного договору.

Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, яка узгоджується із положеннями статті 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони(клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

За приписами частини 2 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на підставі договору та поданих замовником заявок на транспортне обслуговування було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом. Загальна сума послуг з перевезення склала 355900,00грн.

Факт надання послуг підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, які підписані представником замовника без зауважень та заперечень по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг), підпис представника відповідача, який підписував акти, скріплений печаткою Товариства.

Суд зазначає, що акти виконаних робіт №986 від 18.09.2020 та №1214 від 04.11.2020 не містять підпису представника замовника послуг. Однак враховуючи відсутність будь-яких претензій зі сторони відповідача щодо наданих позивачем послуг та відповідно мотивованої відмови від підписання актів, тому в силу умов договору акти виконаних робіт вважаються підписаними, а послуги прийнятими.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з надання послуг перевезення вантажу, обумовлених заявками на перевезення вантажу автомобільним транспортом в зазначених обсягах та з належною якістю.

В усіх актах відображено на підставі яких документів надані послуги та сума наданих послуг з урахуванням ПДВ. Таким чином, відповідачу була відома сума наданих послуг, яка підлягає сплаті за договором.

Як зазначає позивач, відповідачу було виставлено рахунки за перевезення вантажу на загальну суму 355900,00грн. Дати рахунків співпадають з датами, зазначеними в актах виконаних робіт. Проте, докази направлення/вручення рахунків, актів, ТТН та їх отримання відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Як свідчить аналіз змісту пунктів 3.3., 3.4. укладеного між сторонами договору, сторони погодили що оплата замовником робіт здійснюється на підставі не лише виставленого рахунка, а й акта приймання-здачі робіт. Оплата вартості робіт здійснюється впродовж 14 банківських днів після отримання замовником/експедитором рахунку (якщо інше не встановлено у заявці-замовленні).

При цьому згідно із заявками на перевезення вантажу термін оплати 10 банківських днів після отримання оригіналів документів (ТТН, актів виконаних робіт, рахунків).

Отже, у заявках обумовлений інший строк та порядок розрахунків, які мають застосовуватись при визначенні строку оплати.

Слід зазначити, що саме акт надання послуг є тим первинним документом у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", на підставі якого виникає обов`язок сплати.

Натомість рахунок або рахунок-фактура, що за своїми функціями є тотожними документами, за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а вони мають лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі №910/49/17.

Отже, однією з підстав для проведення оплати за отримані послуги є у тому числі акт. Не надання рахунку не може перешкоджати проведенню розрахунків у разі підписання сторонами актів, визначених у пункті 3.2 договору.

Враховуючи викладене строк виконання відповідачем грошового зобов`язання, визначений у заявках є таким, що настав.

Проте, як свідчать матеріали справи, в порушення наведених вище положень законодавства, умов договору та заявок, відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення оплати за перевезення вантажу не виконав, внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 355900,00грн.

Від відповідача не надходило заперечень щодо отримання актів та рахунків. Відповідачем заперечень проти позову не наведено, доказів здійснення відповідних розрахунків у встановлені в заявках строки у матеріали справи не подано.

Вищевказане свідчить про підтвердження факту виникнення обов`язку щодо оплати послуг згідно наданих позивачем актів.

За таких обставин, враховуючи, що факт надання позивачем послуг на виконання умов договору підтверджується наявними у справі доказами, строк оплати за які настав, то за відсутності доказів сплати відповідачем вартості послуг, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 355900,00грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за вимогами про стягнення основного боргу покладається на відповідача.

Згідно із приписами статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір, в тому числі внаслідок зменшенням позивачем позовних вимог, підлягає поверненню, за клопотанням особи, яка його сплатила та за відповідною ухвалою суду.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс», м. м.Кам`янське, Дніпропетровська область до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Пешерс», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення грошових коштів в сумі 355900,00грн., задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пешерс» (87549, Донецька обл., місто Маріуполь, б.Шевченка, будинок 91; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніклін-Транс» (51900, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, 3-й провулок Травневий, будинок 16; ) 355900,00грн. основного боргу та 5338,50грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 08.07.2021.

Суддя М.О. Лейба