УХВАЛА

06 липня 2021 року

м. Київ

справа № 904/4800/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Бенедисюка І.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЛК",

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2020 та

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021

за первісним позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миру-3 Дніпро"

до: приватного акціонерного товариства "Дніпропетровська будівельна компанія "Містобудівник";

товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська будівельна компанія";

державного реєстратора комунального підприємства "Благоустрій";

публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "РАДАБАНК",

про визнання недійсними договору купівлі-продажу майнових прав, договору іпотеки, скасування рішення державного реєстратора,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЛК",

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Балівська будівельна компанія"

до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миру-3 Дніпро"

про визнання договорів дійсними,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Дніпропетровська будівельна компанія "Містобудівник";

державний реєстратор Комунального підприємства "Благоустрій";

публічне акціонерне товариство "РАДАБАНК",

ВСТАНОВИВ:

22.06.2021 товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЛК" (далі - ТОВ "ЛЛК", скаржник) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 (дата виготовлення повного тексту постанови 31.05.2021) зі справи № 904/4800/18 у частині первісних позовних вимог, які було задоволено; ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог за первісним позовом.

Касаційна скарга ТОВ "ЛЛК" не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Предметом даної касаційної скарги є рішення місцевого суду після його перегляду судом апеляційної інстанції. Отже, скаржником оскаржується рішення суду, передбачене пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з відповідним посиланням на статтю 287 цього Кодексу. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Так поряд із обґрунтуванням норм права, застосованих судом апеляційної інстанції неправильно або з порушенням, на його думку, скаржник має одночасно викласти підстави для такого оскарження (разом чи окремо), визначених частиною другою статті 287 ГПК України: 1) послатися на висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах) (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України); 2) описавши спірні правовідносини, належно обґрунтувати мотиви (з чітким посиланням на норму права: абзац, пункт, частину статті) необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України); 3) пославшись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та конкретизувавши зміст правовідносин, скаржник має послатися на відповідну норму права, яка не містить такого висновку та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України); 4) посилаючись, як на підставу для оскарження судового рішення, на частини першу, третю статті 310 ГПК України, на скаржника покладається обов`язок обґрунтувати мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для його касаційного оскарження, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України та враховувати, що наслідком обґрунтованої підставності для такого звернення буде скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд (пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України вбачається, що першою підставою касаційного оскарження оспорюваних судових актів ТОВ "ЛЛК" зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України (скаржник вказує на невідповідність висновків оскаржуваних судових актів щодо змісту абзацу 6 статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц та постанові Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 910/13903/18). Другою та третьою підставами касаційного оскарження скаржником визначено пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 3 частини третьої статті 310 ГПК України (скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано відхилено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи приміщень) та пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України (вказує на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів). Вказані підстави належним чином обґрунтовані та узгоджуються з вимогами про скасування судових актів попередніх інстанцій з прийняттям частково нового рішення. Поряд із вказаним, четвертою підставою касаційної скарги ТОВ "ЛЛК" зазначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України (стверджуючи, що судами не з`ясовано обставин та не досліджено зібраних доказів, які мають значення для справи, через що висновки про належність спірного приміщення до спільної власності співвласників багатоквартирного будинку є, на думку скаржника, помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи). Однак скаржник, посилаючись на зміст пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України та стверджуючи, що судом не досліджено зібраних у справі доказів та не з`ясовано обставин, які мають для неї значення, має довести обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 (у сукупності) частини другої статті 287 ГПК України й усвідомлювати, що наслідком обґрунтованої підставності такого звернення є скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд. Отже, вказана підстава для звернення із касаційною скаргою є необґрунтованою та взаємонеузгодженою стосовно вимог про скасування судових актів з прийняттям частково нового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та в контексті доводів про недослідження попередніми інстанціями доказів по справі щодо встановлення фактичних обставин у ній.

До того ж ненадання судами попередніх інстанцій оцінки усім обставинам справи та невірне застосування норми права, не є очевидним та явним виконанням приписів пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до власного викладення стороною обставин справи та до переоцінки доказів, що вже здійснено судом апеляційної інстанції та з огляду на статус Верховного Суду й повноваження не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" [у редакції, що діяла на час подання (2018 рік) даної позовної заяви] ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 762 грн.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що у 2018 році у справі № 904/4800/18 подано: первісний позов (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 25.09.2020) про: визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017; визнання недійсним договору іпотеки від 19.12.2017 № 14017/ЮКР/0-І-3/02-1; скасування запису державної реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська будівельна компанія" на приміщення ХХ (позиції 1-11), загальною площею 192,7 м2 в житловому будинку А-16 по проспекту Миру,3 у м. Дніпрі; зустрічний позов (з урахуванням заяви про уточнення вимог зустрічної позовної заяви від 06.04.2020) про: визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 05.07.2017; визнання недійсним договору іпотеки від 19.12.2017 № 14017/ЮКР/0-І-3/02-1.

Рішенням місцевого суду від 25.11.2020, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду від 18.05.2021, первісний позов задоволено повністю; у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

ТОВ "ЛЛК" судові акти оскаржує в задоволеній частині, тобто фактично оскаржується лише задоволені вимоги за первісним позовом. Отже, предметом касаційного розгляду є три немайнові вимоги (за первісним позовом).

З урахуванням викладеного та беручи до уваги немайновий характер спору, при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір за 3 немайнові вимоги, що складає 10 572 грн. [1 762 грн. (за 1 немайнову вимогу) х 3 х 200%].

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. Натомість скаржник просить відстрочити сплату судового збору до відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

З вище наведеного вбачається відсутність підстав для відстрочення ТОВ "ЛЛК" сплати судового збору в силу статті 8 Закону України "Про судовий збір".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (§ 60).

За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Суд касаційної інстанції зазначає, що ТОВ "ЛЛК" необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: на суму 10 572 грн., за реквізитами рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- Отримувач коштів: ГУК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102;

- Найменування податку, збору, платежу: "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, з урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України. При цьому, з метою надання можливості учаснику справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, Верховний Суд вважає за доцільне встановити процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЛК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 зі справи № 904/4800/18 залишити без руху.

2. Надати товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЛК" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЛК", що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

4. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "ЛЛК" в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за розгляд касаційної скарги до відкриття касаційного провадження у справі № 904/4800/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк