ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2021 р. Cправа № 902/280/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.,

За участю представників сторін:

позивача Патрікєєва І.В.., ордер ЧК №154367 від 15.03.2021, договір №7/21 від 12.04.2021;

відповідача Каленяк Е.А., ордер ВН №176672 від 19.04.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БАК" (вул.Чехова, 6, офіс 207, м. Вінниця, 21034; а/с98, м. Умань, Черкаська обл., 20301)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31/А, м. Вінниця, 21018)

про стягнення 2125781,41 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "БАК" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" про стягнення 2 125 781,41 грн. заборгованості, з якої 1070330,76 грн - основний борг, 919676,35 грн - пеня та 135774,30 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів №Б21022020/01 від 12.02.2020

Ухвалою від 24.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 20 квітня 2021 року.

20.04.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Крім того, 20.04.2021 до суду засобами електронного зв`язку надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 20.04.2021 відкладено підготовче засідання на 18.05.2021.

05.05.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача б/н від 26.04.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщення Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою від 11.05.2021 задоволено вищевказане клопотання та доручено Господарському суду Чернігівської області забезпечити проведення судового засідання у справі, призначене на 18.05.2021 об 12:00 год. в режимі відеоконференції, за участю представника ТОВ "БАК" Патрікєєвою І.В.

На визначену судом дату (18.05.2021) у судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача взяла участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення судового засідання з метою надання відповідачу часу для сплати суми основного боргу, представник позивача не заперечила проти задоволення даного клопотання, а також просила суд закрити підготовче провадження та призначити розгляду справи по суті.

Суд протокольною ухвалю постановив закрити підготовче провадження та призначити справу для розгляду по суті на 16.06.2021.

Ухвалою від 16.06.2021 відкладено розгляд справи по суті на 24.06.2021, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

22.06.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшли пояснення, зокрема розгорнутий розрахунок заявленої до стягнення заборгованості, який також надійшов до суду засобами поштового зв`язку 23.06.2021.

24.06.2021 до суду від відповідача надійшов супровідний лист до якого долучено копії платіжних доручень про сплату основної заборгованості в розмірі 1070330,76 грн, а саме №193 від 16.06.2021 на суму 800000,00 грн. та №3069 від 17.06.2021 на суму 270330,76 грн.

На визначену судом дату з`явились представники сторін.

Представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням сплати основної заборгованості, крім того просила стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та адвокатських, а також подала в судовому засіданні клопотання про долучення до матеріалів справи платіжних доручень якими позивач частково сплатив адвокатські витрати.

Представник відповідача визнав суму основного боргу яку відповідачем сплачено та просив суд зменшити суму пені, штрафу та адвокатських витрат.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 24.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши думку представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

12 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАК" (позивач, в договорі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (відповідач, в договорі Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № Б21022020/01 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити окремими партіями та передати у власність Покупця нафтопродукти: дизельне паливо, пічне паливо, бензини марки А-92, А-95 (далі за текстом - "Товар"),"а Покупець, зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти: згідно умов Договору.

Кількість, ціна, вартість, строки оплати та асортимент Товару або партії Товару, що поставляється за цим договором, визначається у Рахунках-фактурах Постачальника, які є невід`ємними частинами Договору. Якість товару, який постачається має відповідати державним стандартам України, технічним умовам та підтверджуватись відповідними паспортами якості та/або копіями сертифікатів відповідності. Одиниця виміру Товару: тонна(т), літр (л), кілограм (кг) (п. 1.2. Договору).

Постачальник зобов`язується: Поставити та передати у власність Покупця Товар у відповідності з цим Договором. Під час, передачі нафтопродуктів Постачальник за вимогою Покупця надає документи, що посвідчують якість Товару. Покупець зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати за прийнятий Товар (п.2.1. та п. 2.2 Договору).

Ціна на товар, що буде продаватися окремими партіями на підставі даного Договору, буде визначатись Сторонами на підставі виставлених Постачальником рахунків-фактур. Покупець здійснює оплату за Товар (партію Товару) шляхом перерахування грошових коштів в сумі яка зазначена у рахунках-фактурах, на поточний рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з дати поставки/приймання Товару (партії Товару)(п.5.1. та п. 5.2. Договору).

При наявності заборгованості Покупця перед Постачальником за попередні поставлені партії Товару Постачальник має право зараховувати усі кошти сплачені Покупцем у першу чергу на погашення існуючих заборгованостей у тому числі пені та штрафних санкцій незалежно від призначення платежу зазначеного Покупцем (п. 5.6. Договору).

У разі не оплати, несвоєчасної або неповної оплати Товару (партії Товару), Покупець оплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми невиконаних зобов`язань за кожен день такої прострочки та 10 % від неоплаченої суми у якості штрафу. Оплата пені та штрафу не звільняє Покупця від виконання узятих на себе зобов`язань за даним Договором (п. 7.4. та п. 7.5. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення (п. 12.1. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві Постачальником була поставлена продукція згідно додаткових угод (специфікацій) та видаткових накладних на суму 2 134 041,69 грн., а саме згідно видаткових накладних: № 185 від 21.02.2020 на суму 48956,29 грн, № 207 від 26.02.2020 на суму 554 385,00 грн, №218 від 28.02.2020 на суму 554385,00 грн, №241 від 02.03.2020 на суму 184338,00 грн, №810 від 22.06.2020 на суму 501697,08 грн, №809 від 22.06.2020 на суму 493680,00 грн, №863 від 02.07.2020 на суму 38149,82 грн, №2224 від 10.11.2020 на суму 148799,74 грн та №2264 від 13.11.2020 на суму 103330,76 грн.

Станом на 09 березня 2021 року заборгованість по сплаті основного зобов`язання, з врахуванням часткових погашень (в сумі 1 557 390,93 грн.) становила 1070330,76 грн.

В зв`язку з не проведенням відповідачем повної оплати отриманого товару позивач був змушений звернутись до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача 1070330,76 грн - основного боргу, 919676,35 грн - пені та 135774,30 грн - штрафу.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що строк позовної давності для вимог про стягнення штрафів та пені щодо Товару поставленого згідно видаткових накладних від 26.02.2020 року, 28.02.2020 року та 02.03.2020 року закінчився 04.03.2021 року, 05.03.2021 року та 06.03.2021 року відповідно.

В свою чергу з позовною заявою до суду щодо стягнення коштів Позивач звернувся після 18.03.2021 року, тобто строк позовної давності для стягнення 10% від суми Товару поставленого згідно перелічених видаткових накладних Позивачем пропущено. Крім того, в період з 04.03.2020 року по 18.03.2020 року Позивачем нараховувалась пеня однак, строк позовної давності для пені нарахованої в зазначений період Позивачем також пропущено.

З огляду на викладене просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 135 774,30 грн., в зв`язку з пропуском строку позовної давності та в частині стягнення пені в сумі 919 676, 35 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар, а відповідач розрахувався частково.

Станом на 17.03.2021 (день підписання позовної заяви) за відповідачем рахувалась заборгованість в розмірі 1070330,76 грн, а саме товар на загальну суму 2134041,69 грн поставлений за видатковими накладними № 185 від 21.02.2020 на суму 48956,29 грн, № 207 від 26.02.2020 на суму 554 385,00 грн, №218 від 28.02.2020 на суму 554385,00 грн, №241 від 02.03.2020 на суму 184338,00 грн - оплачений повністю але не у строки визначені договором, за видатковою накладною №810 від 22.06.2020 на суму 501697,08 грн оплата здійснена частково в загальному розмірі 215326,64 грн, а видаткові накладні №809 від 22.06.2020 на суму 493680,00 грн, №863 від 02.07.2020 на суму 38149,82 грн, №2224 від 10.11.2020 на суму 148799,74 грн та №2264 від 13.11.2020 на суму 103330,76 грн. взагалі не оплачені.

Крім того, сума заборгованості в розмірі 1070330,76 грн фактично визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач сплатив заборгованість за поставлений товар в загальному розмірі 1070330,76 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №193 від 16.06.2021 на суму 800000,00 грн. та №3069 від 17.06.2021 на суму 270330,76 грн., які подані відповідачем супровідним листом б/н від 24.06.2021 та підтверджено в судовому засіданні представником позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

За наведених обставин, з урахуванням поданих відповідачем доказів сплати грошових коштів у розмірі, що заявлені позивачем як основний борг, після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1070330,76 грн., у зв`язку із чим провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1070330,76 підлягає закриттю відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, з покладенням витрат на сплату судового збору в цій частині на відповідача.

Крім суми основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 919676,35 грн - пені та 135774,30 грн - штрафу.

Розглянувши дані вимоги суд зазначає наступне.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В свою чергу невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (невнесення відповідачем орендної плати) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як передбачено сторонами в п.7.4. Договору, у разі не оплати, несвоєчасної або неповної оплати Товару (партії Товару), Покупець оплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми невиконаних зобов`язань за кожен день такої прострочки та 10 % від неоплаченої суми у якості штрафу.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву просить при визначенні розміру пені і штрафу застосувати строк позовної давності.

До вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік, що передбачено пунктом 1 частини другої ст. 258 Цивільного кодексу України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, оскільки пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення за кожен день прострочення, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

За вимогами ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

В даному випадку договором передбачено що Покупець здійснює оплату за Товар (партію Товару) шляхом перерахування грошових коштів в сумі яка зазначена у рахунках-фактурах, на поточний рахунок Постачальника протягом 3-х банківських днів з дати поставки/приймання Товару (партії Товару). Оскільки починаючи з другої видаткової накладної за договором відповідач сплачував не вчасно і не в повному обсязі поставлений товар, датою виникнення обов`язку оплатити є наступний день після останнього дня виконання відповідачем свого обов`язку з оплати. Таким днем за видатковими накладними є: №207 - 03.03.2020р; №218 - 03.03.2020; №241 - 06.03.2020; №810 - 26.06.2020; №809 - 26.06.2020; №863 - 07.07.2020; №2224 - 16.11.2020 та №2264 - 17.11.2020 . Відповідач звернувся до суду 18.03.2021р. (згідно штампу Укрпошти на конверті 18.03.2021р.), тобто розрахунок пені має починатись з 18.03.2020 а не як зазначено позивачем з 01.03.2020.

Позивачем не наведено суду поважності причин пропуску строку позовної давності, а з матеріалів справи господарський суд таких причин не встановив.

Приймаючи до уваги вищевикладене, у задоволенні позову в частині стягнення пені, за загальний період з 01.03.2020 по 18.03.2020 за видатковими накладними № 207 від 26.02.2020 на суму 554 385,00 грн, №218 від 28.02.2020 на суму 554385,00 грн, №241 від 02.03.2020 на суму 184338,00 грн суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, позовна давність щодо стягнення пені - за період з 18.03.2020 по 25.01.2021 не закінчилась.

Крім того, позивачем при обрахунку пені не враховано ч. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, судом здійснено власний розрахунок пені в системі «Ліга Закон» за загальний період з 18.03.2020 по 25.01.2021 включно, з врахуванням часткових проплат, по кожній видатковій накладній окремо з врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, та встановлено що вимога позивача про стягнення 919676,35 грн. - пені підлягає задоволенню частково в сумі 141212,80 грн.

Щодо заявленого штрафу суд зазначає наступне. Оскільки штраф - це санкція, яка нараховується у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, суд вважає, що вірним обрахунком даного виду неустойки має бути відсоток від загальної суми заборгованості на день подачі позовної заяви до суду, а саме 1070330,76*10%= 107033,08 грн.

З огляду на викладене вимога позивача про стягнення з відповідача 135774,30 грн - штрафу підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновок експерта для суду не має заздалегіть встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього кодексу (ст. 104 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, підлягають пропорційному розподілу між сторонами, а саме в частині закриття провадження у справі покладаються на відповідача, в частині відмови покладаються на позивача.

Крім витрат на сплату судового збору позивач у позовній заяві заявив орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу з розрахунку 6000,00 грн за одне засідання.

В судовому засіданні представник позивача зазначила про понесені позивачем судові витрати в розмірі 24000,00 грн та до закінченням судових дебатів подала до суду заяву до якої долучила платіжні доручення про сплату позивачем юридичних послуг в сумі 18000,00 грн за попередні 3 засідання і зазначила що за дане засідання позивач має ще доплатити 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В матеріалах справи наявний договір №7/21 від 12.04.2021 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого адвокат представляє інтереси клієнта - позивача у справі №902/280/21, з розрахунку вартості 1 судове засідання в розмірі 6000,00 грн, ордер серія ЧК №154367 від 15.03.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжні доручення №875 від 16.06.2021 на суму 6000,00 грн., №715 від 18.05.2021 та № 584 від 22.04.2021.

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 цієї статті).

Згідно положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 ГПК України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла відповідні витрати, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг.

Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено лише усне клопотання про зменшення розміру витрат понесених позивача на професійну правничу допомогу адвоката, разом з тим, не співмірність витрат жодним належним та допустимим доказом не обґрунтована.

У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 6 ст. 126 ГПК України не доведено неспівмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, в частині закриття провадження у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 7, 13, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у частині стягнення 1070330,76 грн. основного боргу закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31/А, м. Вінниця, 21018, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАК" (вул.Чехова, 6, офіс 207, м. Вінниця, 21034; а/с98, м. Умань, Черкаська обл., 20301, ) 141212,80 грн. - пені; 107033,08 грн - штрафу; 19778,66 грн - витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та 14886,69 грн - витрат на правову допомогу.

4. У частині стягнення 778463,55 грн. - пені та 28741,22 грн - штрафу відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти представників позивача та відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 05 липня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу (вул.Чехова, 6, офіс 207, м.Вінниця, 21034; ; а/с98, м. Умань, Черкаська обл., 20301)

4 - відповідачу (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, буд. 31/А, м. Вінниця, 21018)