РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/3470/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ ГРУП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінд Солар Енерджі-6»

про стягнення 359876,85 грн

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю ««СЕ ГРУП» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінд Солар Енерджі-6» про стягнення 359876,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №19/СЕ, згідно якого ТОВ «СЕ ГРУП» зобов`язувався за плату розробити і здати ТОВ «Вінд Солар Енерджі-6» проектні роботи. Позивачем було вчасно і в повному обсязі виконано проектні роботи за вищевказаним Договором, що підтверджується Актом здачі-приймання проектної документації № від 31.01.2020 до Договору №19/СЕ від 18.06.2019, проте відповідачем було порушено умови вказаного Договору в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 289972,97 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 43040,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 17804,34 грн та 3% річних у розмірі 9059,46 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 відкрито провадження у справі №910/3470/21 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання про продовження процесуальних строків, в якому останній просив надати додатковий процесуальний строк на надання відзиву, оскільки юрист товариства перебував на лікарняному, а тому відповідач не мав можливості подати заперечення на позовну заяву.

Разом з тим, суд зазначає, що станом на 02.06.2021 на адресу суду від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк впродовж розгляду справи, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінд Солар Енерджі-6» (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕ ГРУП» (відрядник, позивач)було укладено Договір №19/СЕ відповідно до умов якого підрядник бере на себе зобов`язання розробити і здати замовнику проектні роботи: «Проектування реконструкції ПС «Овруч», ВТ «Житомиробленерго» (в подальшому «Роботи»), а замовник зобов`язується прийняти вказані роботи по Акту приймання-передачі виконаних робіт (в подальшому «Акт») та оплатити їх на умов визначених договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору підрядник виконує обумовлені договором роботи згідно з завданнями на проектування та інших вимог, визначених нормативними актами України.

Пунктом 2.4. договору визначено, що роботи вважаються виконаними та прийнятими замовником з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з п. 3.1. договору оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника згідно з рахунків, виставлених від підрядника до замовника.

У п. 3.2. договору визначено, що загальна вартість робіт по договору складає 579945,95 грн, в тому числі ПДВ 96657,66 грн.

Відповідно до п.п. 4.1.2., 4.1.3. договору замовник зобов`язаний прийняти виконані підрядником роботи у порядку, передбаченому договором; оплатити виконані підрядником роботи.

Пунктами 4.2.2., 4.2.3., 4.2.4. договору визначено, що замовник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку, у разі, якщо підрядник вимагає збільшення кошторису, при цьому замовник компенсує підряднику тільки витрати за фактично виконані роботи; у будь-який час до закінчення робіт відмовитися від договору, виплативши підряднику плату за виконану частину роботи; відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків, якщо підрядник своєчасно не розпочав або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором, стає неможливим або іншим чином порушує строк виконання робіт.

Згідно з п. 7.1. договору після завершення робіт, визначених п. 2.3. договору, сторони підписують акти приймання-передачі виконаних робіт за договором (далі - Акти). Підрядник надає робочий проект на 5 паперових екземплярах та на електронному носії.

Пунктом 11.1. договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до Додатку №1 до договору від 18.06.2019 сторони погодили Кошторис №1 відповідно до якого вартість робіт складає 483288,29 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виконано, а відповідачем прийнято обумовлені у договорі проектні роботи, що підтверджується Актом №1 від 31.01.2020 здачі-приймання проектної документації до договору №19/СУ від 18.06.2019, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відповідними печатками без будь-яких зауважень щодо строків та якості виконаних робіт.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем не було оплачено у визначений договором строк остаточну плату за виставленим рахунком №13 від 16.11.2020 у розмірі 289972,97 чим порушено з боку ТОВ «Вінд Солар Енерджі-6» умови договору в частині своєчасно та повної оплати за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 23.11.2020 листом №52 від 16.11.2020 звернувся до відповідача з проханням здійснити остаточний розрахунок за виконанні роботи у розмірі 289972,97 грн. Факт звернення позивача до відповідача із вищезазначеним листом підтверджується долученою до матеріалів справи копією опису вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення.

01.02.2021 листом №13 від 01.02.2021 повторно звернувся до відповідача з проханням здійснити остаточний розрахунок за виконанні роботи у розмірі 289972,97 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копією опису вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте вищезазначені звернення позивача були отримані відповідачем, що підтверджується відповідними відмітками на копіях повідомлень про вручення поштових відправлення, зокрема №794 та №127 проте залишені без розгляду та задоволення.

Доказів, щодо проведення повного розрахунку за отримані послуги матеріали справи не містять. Жодних заяв чи заперечень щодо заявлених позивачем вимог від відповідача не надходило.

Відповідно ч.1, ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Сума заборгованості, яка виникла у зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору в частині остаточної оплати за виконані роботи підтверджується копією Акта №1 від 31.01.2020 на суму 289972,97 грн, копією рахунку на оплату №13 від 16.11.2020 на суму 289972,97 грн.

Окрім того, факт існування заборгованість підтверджується копією оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за період з 18.03.2019 по 18.02.2021, відповідно до якої сума оплачених послуг відповідачем за період з 18.03.2019 по 18.02.2021 становить 289972,97 грн, проте, як вартість отриманих послуг складає 579945,95 грн. Також, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних заперечень щодо позовних вимог позивача чи доказів на підтвердження відмови від договору, як і не подано жодних доказів на підтвердження оплати заборгованості за отримані послуги.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.3. договору сторони погодили, що оплата робіт проводиться поетапно в наступному порядку: 1-й етап: передплата в розмірі 289972,97 грн, протягом 5-ти банківських днів з дати підписання сторонами договору і виставлення рахунку на оплату; 2-й етап: остаточна оплата в розмірі 289972,97 грн, протягом 5-ти банківських днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Враховуючи, що виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, проте не оплачені у визначений договором строк, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 289972,97 грн підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивач про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9059,46 грн та 17804,34 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки проведені відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного договору, у зв`язку з чим, суд зазначає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 43040,25 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 8.1. договору сторони погодили, що за прострочення оплати робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5% від простроченої до сплати суми за кожний день прострочення.

Оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасного виконання зобов`язань по сплаті обумовлених угодою платежів, що є підставою для стягнення з відповідача пені, вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими.

В той же час, за приписами ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем не враховано положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та невірно визначено період нарахування пені, у зв`язку з чим, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення неустойки суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача неустойки в розмірі 24148,57 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ураховуючи вкладене та керуючись ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінд Солар Енерджі-6» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11; ідентифікаційний код 42356847) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕ ГРУП» (02137, м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, буд. 2, оф. 200; ідентифікаційний код 38931487) основну заборгованість у розмірі 289972 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 97 коп., 9059 (дев`ять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 29 коп. трьох відсотків річних, 17804 (сімнадцять тисяч вісімсот чотири) грн 34 коп. інфляційних втрат та пеню у розмірі 24148 (двадцять чотири тисячі сто сорок вісім) грн 57 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5114 (п`ять тисяч сто чотирнадцять) грн 78 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 02.06.2021

Суддя Я.В. Маринченко