РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.07.2021Справа № 910/6196/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс»

про стягнення 1 720, 80 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс» про стягнення пені у розмірі 1 720, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки № 53-122-01-20-09223 від 13.02.2020 в частині дотримання строку поставки, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 1 720, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

26 квітня 2021 року до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 квітня 2021 року недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 30.04.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграда, буд. 26 А, кв. 13.

Однак, конверт з ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався правом на подання відзиву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Комарової О.С. у період з 22.06.2021 по 25.06.2021 у відпустці, а з 29.06.2021 по 06.07.2021 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу - 07.07.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2020 між Держаним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (замовник), від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс» (постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09223 (далі - Договір).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору) (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору, предметом поставки по даному договору є 24950000-8 (матеріали для магніто порошкового контролю металу), яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору.

У пунктах 2.2, 2.3 Договору визначено загальну суму Договору, яка складає 317 808, 00 грн та умови про те, що кількість товару та ціна за одиницю товару вказуються у специфікації № 1 до даного Договору.

Так, у специфікації № 1 до Договору сторонами узгоджено поставку наступних товарів:

- Паста контактна ZG-F» (код УКТ ЗЕД ) у кількості 100 кг на суму 239 000, 00 грн без ПДВ;

- «Ґрунтовка фонова NR.104A» (код УКТ ЗЕД ) у кількості 10 одиниць на суму 4 700, 00 грн без ПДВ;

- «Очисник Nr. 107» (код УКТ ЗЕД ) у кількості 10 одиниць на суму 4 700, 00 грн без ПДВ;

- «Порошок «Діагма 1100» магнітний» (код УКТ ЗЕД 2821) у кількості 2 кг на суму 840, 00 грн без ПДВ;

- «Паста високотемпературна SONOTECH Sono 600» (код УКТ ЗЕД ) у кількості 2 одиниць на суму 15 600, 00 грн без ПДВ.

У пункті 3.1 Договору сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP Інкотермс-2010 в строк 60 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, м. Вараш, Рівненська обл., склад РВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Судом встановлено, що вказаний Договір було опубліковано 14.02.2020 (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-12-24-005262-b).

Пунктом 8.2 Договору визначено товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійснені поставки продукції: видаткова накладна або накладна, документи заводу виробника про якість товару (сертифікат якості (паспорт) на позиції 2, 3, 4, оригінал або копія, завірена постачальником, висновок державної санітарної-епідеміологічної експертизи на позиції 2, 3 оригінал або копія, завірена постачальником.

Відповідно до п. 8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної вантажоотримувачем.

Згідно п. 9.1 Договору, у випадку порушення строків поставки, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки.

В підтвердження постачання продукції за Договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні: № РН-0000010 від 25.03.2020, № РН-0000013 від 30.03.2020, № РН-0000016 від 03.04.2020 та № РН-0000022 від 24.04.2020.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, відповідач прострочив строк поставки за видатковою накладною № РН-0000022 від 24.04.2020 на 12 днів, у зв`язку з чим просить стягнути з нього пеню у розмірі, визначеному у п. 9.1 Договору.

З метою досудового врегулювання спору ВП «Рівненська АЕС» було направлено на адресу постачальника претензію про сплату штрафних санкцій № 1265/001 від 26.01.2021, проте докази її отримання та/або розгляду в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічним чином, згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вбачається з умов Договору, відповідач повинен був поставити позивачу продукцію у строк, який не перевищує 60 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу.

Судом встановлено, що вказаний Договір було опубліковано 14.02.2020, отже граничним строком поставки є 14.04.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, продукція, яка постачалась за видатковими накладними № РН-0000010 від 25.03.2020, № РН-0000013 від 30.03.2020, № РН-0000016 від 03.04.2020 була отримана 27.03.2020, 31.03.2020 та 07.04.2020 відповідно, тобто в межах встановленого строку.

Поряд із цим за видатковою накладною № РН-0000022 від 24.04.2020 відповідач припустився порушення умов договору, оскільки поставка відбулась лише 27.04.2020, тобто із затримкою у 12 днів.

Враховуючи, що неустойка може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичного виконання зобов`язання не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення неустойки, період прострочення становить 12 днів (тобто день поставки не включається до загального періоду прострочення).

Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року в справі № 927/1091/17.

За приписами частин першої та другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Аналогічні положення законодавцем закріплені і в статтях 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У п. 9.1 Договору, сторони узгодили, що у випадку порушення строків поставки, постачальник зобов`язується сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочки.

Таким чином, з огляду на встановлений факт прострочення відповідачем на 12 днів поставки товару за видатковою накладною № РН-0000022 від 24.04.2020, наявні підстави для застосування санкцій, визначених у п. 9.1 Договору у розмірі 1 720, 80 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача 1 720, 80 грн пені.

З огляду на результат вирішення спору, витрати позивача зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецоборонсервіс» (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграда, буд. 26 А, кв. 13; ідентифікаційний код 35714444) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (34400, Рівненська обл., м. Вараш; ідентифікаційний код 05425046) 1 720, 80 грн (одна тисяча сімсот двадцять гривень 80 коп.) пені та 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 07.07.2021.

Суддя О.С. Комарова