УХВАЛА

07 липня 2021 року

м. Київ

Справа №916/2073/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Бакуліна С.В., Губенко Н.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС"

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Лічман Л.В.

від 24.11.2020

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мишкіна М.А., Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.

від 22.04.2021

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС"

до Головного управління Національної поліції в Одеській області

про стягнення 612 391,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (далі - Скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, з викладеним у ній клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.11.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, відмовлено у задоволенні позову.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у сумі 2270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості у сумі 612 391,93 грн. Зазначена сума не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року (1 135 000,00 грн).

У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень Скаржник визначає підпункти "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій встановили факт та обсяг споживання природного газу та прийняли позицію відповідача стосовно ціни за одиницю товару, однак не задовольнили позов частково, а відмовили у задоволенні позову повністю. За висновками судів, позивач повинен виписати акт прийому-передачі, який потрібен відповідачу та співпадає з його баченням ціни товару, для виникнення права на стягнення належних до сплати коштів за спожитий природний газ. Встановивши таким чином обставини, суди позбавили позивача можливості спростувати їх у інший спосіб при розгляді іншої справи, а саме позивач не може звернутися з тим самим предметом (стягнення коштів за спожитий протягом січня-березня 2020 року) і з тих самих підстав, оскільки це є однозначною відмовою у відкритті провадження у справі. Судами порушено гарантоване право Скаржника на звернення до господарського суду та розгляд його справи у господарському суді.

Скаржник вважає, що зазначені обставини також свідчать про виняткове значення справи для нього, оскільки у позивача є право на стягнення коштів, проте, немає можливості реалізувати своє право на захист.

Розглянувши доводи Скаржника про наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, Суд зазначає таке.

Сторонами визнається обсяг поставленого природного газу у січні-березні 2020 року та такі дані зазначені у актах приймання-передачі, натомість відповідач заперечує вартість поставленого газу, про що зазначив суд апеляційної інстанції.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, зазначили, що споживач цілком правомірно відмовився від підписання актів прийому-передачі природного газу за січень-березень 2020 року, оскільки в них зазначена ціна газу, яка суперечить досягнутим сторонами домовленостям. Контрагенти за угодою про поставку природного газу прямо погодили, що ціна товару встановлюється постачальником та оприлюднюється ним на своєму сайті. Саме така ціна має використовуватись під час складання актів приймання-передачі газу та проведення розрахунків за газ, однак, всупереч умовам договору, постачальник направив споживачу акти прийому-передачі природного газу, ігноруючи вартість газу, зазначену на власному офіційному веб-сайті.

Оскільки п. 3.9 договору передбачено, що підставою для остаточних розрахунків є акти приймання-передачі газу, обов`язок з оформлення яких покладається на постачальника, та те, що останній не вчинив дій щодо належного оформлення актів прийому-передачі природного газу, суди дійшли висновку, що споживач, отримавши акти із завищеною ціною, не повинен був їх оплачувати за правилами частини другої статті 613 ЦК України.

Як зазначили суди попередніх інстанцій, твердження позивача, що відповідач звертався до нього з листом щодо зменшення ціни на газ у березні 2020 року та оплачував у період з квітня по грудень 2019 року включно вартість природного газу без урахування розміщеної на сайті інформації, не є підставою для задоволення позову. Оскільки така поведінка відповідача не позбавляє його права, по-перше, наполягати на дотриманні умов договору у подальшому, а по-друге, на усунення недоліків власної поведінки.

За висновками судів, станом на момент підписання договору на постачання природного газу №11-04 від 11.04.2019 та додаткової угоди від 26.12.2019 сторони погодили всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" не позбавляється права оформити нові акти прийому-передачі природного газу за січень-березень 2020 року, в яких усунути допущені раніше недоліки, та надіслати їх відповідачу для підписання та оплати, з огляду чого відхилив посилання апелянта на відсутність оплати за газ, споживання якого відповідачем визнається.

Положення про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи означає, що Скаржник до касаційної скарги має додати докази на підтвердження зазначених обставин, а саме наявності іншої справи. Однак посилання Скаржника у касаційній скарзі є виключно його припущення та не підтверджені жодними доказами.

Більше того, доводи Скаржника зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та дослідження доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду. І як зазначили суди попередніх інстанцій, Скаржник має право оформити нові акти прийому-передачі природного газу за січень-березень 2020 року, в яких усунути допущені раніше недоліки, та надіслати їх відповідачу для підписання та оплати.

Таким чином, Скаржник належним чином не довів, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про винятковість справи для Скаржника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для Скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Касаційний господарський суд також враховує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності), Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі №916/2073/20 за касаційною скаргою Скаржника на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/2073/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021.

2. Надіслати копії ухвали учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко