ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2021 р. Справа№ 910/19749/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021

у справі №910/19749/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нолмекс Трейд»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 7 130,61 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нолмекс Трейд» (далі - ТОВ «Нолмекс Трейд», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідач) про стягнення 7 130,61 грн, з яких 3% річних в розмірі 4 081, 95 грн та інфляційних втрат в розмірі 3 048, 66 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором на постачання товару №53-123-01-19-05953 від 25.11.2019 щодо здійснення оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/19749/20 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Нолмекс Трейд» інфляційні втрати в розмірі 3 048,66 грн, 3% річних в розмірі 4 056,90 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 094,61 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором, у зв`язку з чим визнав правомірним нарахування інфляційних втрат та 3% річних, при цьому дійшов висновку, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню з огляду на арифметично невірний розрахунок позивача.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, Відокремлений підрозділ «Южноукраїнська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення частково та постановити в цій частині нове рішення, яким зменшити суму стягнення інфляційних втрат до 611,04 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині розрахунку інфляційних втрат прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому є незаконним; судом не враховано рекомендацій Верхового Суду України, викладених у листі від 03.04.1997 №62-97р відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ; згідно довідки бухгалтерії апелянта №148 від 28.10.2020, що була надана разом з відзивом на позовну заяву, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» 09.10.2020 перерахувало суму основного боргу в сумі 305 520,00 грн, а відтак, період заборгованості складає з 30.04.2020 по 08.10.2020; правильний розрахунок інфляційних втрат становить 611,04 грн, у зв`язку з чим судом безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача на 2 437,62 грн більше, аніж передбачено нормами законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/19749/20, встановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Нолмекс Трейд» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на безпідставність доводів апелянта про необхідність здійснення розрахунку інфляційних втрат лише з 30.04.2020 без урахування індексу інфляції за квітень 2020 року, оскільки фактично прострочення основної суми боргу тривало протягом усього квітня місяця 2020 року, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі №910/6065/20, яким стягнуто з відповідача суму основного боргу та інфляційні втрати, нараховані по березень 2020 року включно; правова позиція апелянта заснована на помилковому тлумаченні фактичних обставин справи та норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині правомірності стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 3 048,66 грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 25.11.2019 між ДП «НАЕК «Енергоатом» (у тексті договору - покупець) та ТОВ «Нолмекс Трейд» (у тексті договору - постачальник) було укладено договір на постачання товару №53-123-01-19-05953 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 39710000-2 по ДК 021:2015 - Електричні побутові прилади (Прилади електричні побутові), (далі - товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення - не раніше 2018 року.

Відповідно до п. 1.3. договору місцем виконання цього договору є місто Южноукраїнськ.

Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість товару складає 305 520,00 грн, у т.ч. ПДВ.

За даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1) та виконання постачальником умов пп. 3.2., 5.1. цього договору. Пеня на несвоєчасну оплату не нараховується (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro, але не пізніше 30.11.2019 на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство» відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.

Відповідно до п.3.3. договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно з п. 12.1. договору останній вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою.

Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору та закінчується 31.12.2020 (п. 12.2. договору).

25.11.2019 між сторонами було укладено Специфікацію №1, яка є Додатком №1 до договору.

17.12.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, якою змінено зміст п.3.1. договору та викладено його в наступній редакції: «Постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro згідно позиціям 1,4,5 Специфікації (Додаток до договору №1) по 30.11.2019, та згідно позиції 2,3 Специфікації (Додаток до договору №1) по 20.12.2019 транспортом постачальника, на умовах DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП «Складське господарство», або ВП ЮУ АЕС відповідно до Правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.

Як вказує позивач, ним було виконано свої зобов`язання стосовно постачання товару за договором у повному обсязі, однак, враховуючи, що відповідач у встановлені договором строки оплату товару не здійснив, 29.04.2020 позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі № 910/6065/20, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Нолмекс Трейд» основний борг у розмірі 305 520,00 грн, 3% річних у розмірі 1392,03 грн, інфляційні втрати у розмірі 1825,64 грн та судовий збір у розмірі 4631,08 грн.

09.10.2020 відповідач виконав рішення суду у справі № 910/6065/20 в частині стягнення суми основного боргу та перерахував на рахунок позивача суму основного боргу за договором в розмірі 305 520, 00 грн.

З огляду на часткове виконання відповідачем рішення, позивач здійснив розрахунок відповідальності за затримку оплати за період з 30.04.2020 по 09.10.2020, нарахувавши 3% річних в розмірі 4 081, 95 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 048, 66 грн, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 048, 66 грн, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ТОВ «Нолмекс Трейд» та ДП «НАЕК «Енергоатом» договору на постачання товару №53-123-01-19-05953 від 25.11.2019 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.2. договору сторони погодили, що оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1) та виконання постачальником умов пп. 3.2., 5.1. цього договору.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, Господарський суд міста Києва рішенням від 17.08.2020, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2020 у справі № 910/6065/20, стягнув з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Нолмекс Трейд» 305 520,00 грн основного боргу, 1392,03 грн 3% річних, 1825,64 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 75 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для справи, що розглядається.

Так, преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Таким чином, судове рішення у справі № 910/6065/20 не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Отже, рішенням суду у справі № 910/6065/20 встановлено факт настання терміну оплати за договором, наявність підстав нарахування штрафних санкцій, а також факт прострочення відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором.

У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду у справі № 910/6065/20 позивач просить стягнути донараховані суми, вимоги про стягнення яких при розгляді вказаної справи не заявлялись, зокрема, 3 048,66 грн інфляційних втрат за період з 30.04.2020 по 09.10.2020.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що виходячи із суми боргу, у травні 2020 року інфляційні нарахування складали 916,56 грн, у червні 2020 року - 611,04 грн та у вересні 2020 року - 1 527,60 грн, а всього 3 055,20 грн.

При цьому, в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення втрат від інфляції, ним встановлено, що у липні та серпні 2020 року індекс інфляції був менший за одиницю та мав економічну характеристику «дефляція».

Таким чином, при здійсненні перерахунку інфляційних втрат, місцевим господарським судом не було враховано періоди часу, в яких мала місце дефляція (липень та серпень 2020 року) в межах заявленого позивачем періоду з 30.04.2020 по 09.10.2020.

Колегія суддів не може погодитися з таким розрахунком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Вказана правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, однак, незважаючи на посилання суду в оскаржуваному рішення на таку постанову, не була врахована останнім при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За таких обставин, суд першої інстанції, здійснюючи розгляд справи в межах заявленого позивачем періоду нарахування інфляційних втрат (з 30.04.2020 по 09.10.2020) неправомірно виключив з розрахунку інфляційних втрат періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), а саме, липень та серпень 2020 року.

Крім того, у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 наведена наступна правова позиція щодо розрахунку інфляційних втрат.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Отже, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відхиляє наведені у відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача про те, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат має бути врахований індекс інфляції за квітень 2020 року, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/6065/20 з відповідача було стягнуто інфляційні втрати за період з моменту виникнення прострочення зобов`язання по 26.03.2020.

Так, дійсно під час ухвалення рішення у справі №910/6065/20 суд виходив з розрахунку інфляційних втрат, в якому позивачем не було враховано індекс інфляції за квітень 2020 року, що вбачається з позовної заяви, поданої у наведеній справі та копія якої міститься у матеріалах даної справи.

Разом з тим, звертаючись з даним позовом до суду, позивачем чітко визначено період нарахування інфляційних втрат, а саме, з 30.04.2020 по 09.10.2020, а в силу приписів процесуального закону суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, у тому числі, за межі періоду нарахування, визначеного позивачем.

Водночас, як правильно зазначає апелянт, враховуючи оплату суми основного боргу на користь позивача 09.10.2020, період прострочення та, відповідно, можливість нарахування інфляційних втрат закінчується 08.10.2020, оскільки день оплати заборгованості не враховується при розрахунку інфляційних втрат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що визначення періоду як по 08.10.2020, так і по 09.10.2020 не впливає на розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, оскільки у будь-якому випадку даний період є меншим місяця, а тому індекс інфляції за жовтень 2020 року не підлягає врахуванню при здійсненні розрахунку.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат на суму заборгованості в розмірі 305 520,00 грн за період з 30.04.2020 по 08.10.2020, враховуючи періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, судом апеляційної інстанції встановлено, що арифметично правильним та таким, що відповідає вимогам законодавства є розмір інфляційних втрат в сумі 599,71 грн.

Такий розрахунок здійснений апеляційним господарським судом за допомогою калькулятора інформаційно-аналітичного центру «Ліга» за наступною формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Так, IIc (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) = 1.00196290.

Інфляційне збільшення: 305 520,00 x 1.00196290 - 305 520,00 = 599,71 грн.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статями 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, а саме, стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Нолмекс Трейд» інфляційних втрат у розмірі 599,71 грн. В іншій частині цієї позовної вимоги, а саме, в стягненні 2 448,95 грн інфляційних втрат необхідно відмовити.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, ст. 625 ЦК України, а також порушення норм процесуального права щодо необхідності врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, а також у зв`язку з невідповідністю висновків місцевого господарського суду встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» та зміни рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/19749/20 в частині розміру інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 14 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, судові витрати по сплаті судового збору, за подання позовної заяви підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача у розмірі 1 372,70 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача в сумі 2 532,80 грн, тобто пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/19749/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/19749/20 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нолмекс Трейд» задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нолмекс Трейд» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 21, офіс 810; ідентифікаційний код 41921662) інфляційні втрати в розмірі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 71 коп., 3% річних в розмірі 4 056 (чотири тисячі п`ятдесят шість) грн 90 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нолмекс Трейд» (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 21, офіс 810; ідентифікаційний код 41921662) на користь Державного підприємства «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) 2 532 (дві тисячі п`ятсот тридцять дві) грн 80 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/19749/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз