ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/17790/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІДЖ ПІКЧЕРЗ»

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 (колегія суддів: Поляк О.І. (головуючий), Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.)

зі справи № 910/17790/19

за позовом фізичної особи-підприємця Сало Дениса Володимировича (далі - Підприємець)

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІДЖ ПІКЧЕРЗ» (далі - Товариство)

про стягнення 188 814,37 грн.

та за зустрічним позовом Товариства

до Підприємця

про визнання пункту договору недійсним.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Підприємець звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства про стягнення з останнього 188 814,37 грн.

Крім того, Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Підприємця про визнання пункту договору недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2020, зокрема, зустрічні позовні вимоги Товариства об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/17790/19.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/17790/19 зустрічну позовну заяву Товариства до Підприємця про визнання пункту договору недійсним залишено без розгляду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило суд апеляційної інстанції її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Також до апеляційної скарги Товариством додане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а також останнє просило суд апеляційної інстанції відстрочити сплату судового збору до розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу Товариства залишено без руху; оскільки Товариством не надано доказів сплати судового збору у розмірі 2? 270,00 грн.; також судом зазначено, що Товариство не зазначено жодних поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2020. Апелянту надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2? 270,00 грн та заяви про поновлення? ? строків на апеляційне оскарження з зазначенням підстав для поновлення цього строку; роз`яснено Товариству, що у разі не виконання зазначеної ухвали суду апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута апелянту, а у випадку неподання обґрунтованої заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження з зазначенням інших підстав для поновлення цього строку судом буд відмовлено у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Товариством не зазначено жодних поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2020, а лише просить його поновити, тому апелянтом не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції. Крім того, Товариством до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 зі справи відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 мотивовано тим, що наведені скаржником обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, доказів на підтвердження об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення процесуальних дій суду не надано, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження. Крім того, апеляційний суд вказав, що Товариство не виконало вимог ухвали від 18.01.2021 та не надало суду належного доказу сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Товариство у касаційній скарзі просить Суд ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 зі справи скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги Товариство вказує на порушення апеляційним господарським судом статті 129 Конституції України, частини першої статті 119 ГПК України, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначаючи про обмеження свого права доступу до правосуддя, наголошує, що апеляційні суди не повинні допускати "надмірного формалізму" при вирішенні питання про допуск до апеляційного провадження апеляційних скарг. Серед іншого, Товариство на підтвердження своїх доводів посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Доводи інших учасників справи

Підприємець у відзиві на касаційну скаргу просить Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного господарського суду - без змін, з посиланням, зокрема, на необґрунтованість доводів касаційної скарги.

3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків апеляційного господарського суду

Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з тим, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абз. 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини названого рішення).

Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абз. 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 № 5-р/2020).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 40, 41, від 03.04.2008).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви N 17160/06 та N 35548/06, п. 34, від 20.06.2011).

Згідно зі приписами статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Частиною першою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано нормами статті 119 ГПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту частин другої, третьої статті 256 ГПК України, клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 918/115/16, від 19.06.2018 у справі № 912/2325/17, від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г, від 19.06.2020 у справі № 926/1037-б/15).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Так, дійшовши висновку про неповажність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою, суд має залишити апеляційну скаргу без руху, надавши скаржнику можливість зазначити інші підстави для поновлення цього строку. Тільки у разі визнання цих причин неповажними або у випадку незвернення з відповідною заявою у встановлений строк у відкритті апеляційного провадження має бути відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу Товариства на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/17790/19 було залишено без руху. У зазначеній ухвалі судом вказано, що Товариством не зазначено жодних поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2020; не надано доказів сплати судового збору у розмірі 2? 270,00 грн.; апелянту надано десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2? 270,00 грн та заяви про поновлення? ?строків на апеляційне оскарження з зазначенням підстав для поновлення цього строку.

В подальшому, Товариство звернулося до апеляційного господарського суду з клопотанням, в якому просило суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/17790/19 та доказом сплати судового збору.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку, апелянт зазначав про те, що повторне звернення з апеляційною скаргою зумовлене помилковою сплатою судового збору (зазначення невірних реквізитів) під час усунення недоліків поданої апеляційної скарги вперше. Відповідна помилка виникла внаслідок тимчасової відсутності бухгалтера на підприємстві (наказ про призначення та заява бухгалтера про тимчасову відсутність додається), яка, за твердженнями касаційної скарги Товариства, володіла інформацією та відповідала за правильність перерахування коштів. Наведені обставини, на думку Товариства, свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду у даній справі.

Розглядаючи наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції зазначив що враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини та імперативні приписи процесуального законодавства, можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку. При цьому слід зауважити, що для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим скаржник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Верховний Суд зазначає, що помилки та недоліки допущені самим учасником справи (в тому числі посадовими особами юридичних осіб - учасників справи) не можуть вважатися обставинами, які безумовно виправдовують порушення таким учасником справи своїх процесуальних обов`язків.

Учасниками цієї справи є: фізична особа-підприємець Сало Денис Володимирович та юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ІМІДЖ ПІКЧЕРЗ».

Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Стаття 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства; до компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Частинами другою, третьою та шостою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів; керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

З викладеного вище вбачається збіг в одній особі - особі керівника Товариства зобов`язань як з організації роботи Товариства (включаючи забезпечення правильності оформлення первинних і розрахункових документів Товариства), так і з забезпечення виконання процесуальних обов`язків Товариства як учасника справи.

Відповідно суд апеляційної інстанції оцінюючи доводи Товариства дійшов обґрунтованого висновку про те, що тимчасова відсутність бухгалтера або будь-які інші обставини, пов`язані із внутрішньою організацією роботи на підприємстві, жодним чином не впливають на обов`язок сторони неухильно виконувати процесуальні обов`язки та користувавсь своїми правами у встановлені строки, отже недоліки в організації роботи підприємства не можуть вважатись поважними обставинами, з якими закон пов`язує можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку.

При вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду.(така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 280/4682/19, від 18.06.2020 у справі № 400/524/19, від 17.06.2020 у справі № 280/4951/19, від 15.05.2020 у справі № 820/1212/17).

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується із заснованим на законі висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем пропущений строк, встановлений законом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а у клопотанні про поновлення строку скаржником не наведено достатнього обґрунтування та не зазначено об`єктивних обставин непереборної сили, що стали причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд погоджується із заснованим на законі висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України, оскільки Товариство не довело існування обставин, що зумовили пропуск процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та об`єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що надане Товариством платіжне доручення про сплату судового збору, не є належним та допустимим доказом, оскільки в ньому міститься інформація про інший судовий акт, що оскаржується (та його іншу дату), тому апелянт не виконав вимоги ухвали від 18.01.2021.

Звертаючись з касаційною скаргою Товариство не спростувало наведених вище висновків суду апеляційної інстанції та не довело неправильного застосування ним норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого судового рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення частини другої статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків апеляційного господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення зі справи.

За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на останнього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 зі справи № 910/17790/19 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІДЖ ПІКЧЕРЗ» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова