ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від прокуратури - Ейсмонт С.О., посвідчення № 057916, від 06.11.20;

від Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради - Бондаренко І.О., розпорядження № 421, дата видачі : 18.05.20;

від Міністерства інфраструктури України - Ігнатенко Т.Б., на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

від Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" - Ричков М.Ю., ордер серія ОД № 446169, від 17.05.21;

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Добров Р.М., на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

від Департаменту освіти та науки Одеської міської ради - Вєлєв В.Д., довіреність № 01-19/4917, від 22.12.20;

від Одеського приватного навчально-виховного комплексу ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ З ПОГЛИБЛЕНИМ ВИВЧЕННЯМ ІНОЗЕМНИХ МОВ-ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД АНТАРКТИКА - Пояркова О.В., посвідчення адвоката № 1606, від 25.12.07;

від Навчально-виховного комплексу Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський центр освіти - Саєнко О.К., довіреність № б/н, від 18.09.20;

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020

у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13)

за позовом Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство"; Міністерства інфраструктури України

до відповідачів: Одеської міської ради; Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України; Фонду державного майна України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції; Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський інститут підприємництва та права"; Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; Департаменту освіти та науки Одеської міської ради; Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ БУДСТРОЙ; Навчально-виховного комплексу Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський центр освіти; Одеського приватного навчально-виховного комплексу ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ З ПОГЛИБЛЕНИМ ВИВЧЕННЯМ ІНОЗЕМНИХ МОВ-ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД АНТАРКТИКА; Одеського дошкільного навчального закладу ЯСЛА-САДОК №195 Одеської міської ради Одеської області; Одеського дошкільного навчального закладу ЯСЛА-САДОК №217 Одеської міської ради Одеської області

за участю: Офісу генерального прокурора

про визнання протиправним і скасування рішення; визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна із незаконного володіння,

(суддя першої інстанції: Антощук С.І., дата та місце ухвалення рішення: 23.12.2020, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, просп.Шевченка, 29)

23.10.2013 Чорноморський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Одеської міської ради, в якій просив суд визнати недійсним з моменту видачі свідоцтво про право власності на не житлові будівлі від 31.10.2008 САС № 193462 на об`єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, загальною площею 2211,3 кв.м та витребувати майно балансовою вартістю 2511 700,45 грн. по вул. Варненська, 13-а в м. Одеса із незаконного володіння Одеської міської ради на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України, яке закріплено на праві повного господарського відання за Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство".

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2010 у справі №2а-1328/10/2670 було скасовано рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 09.10.2008 №1208 "Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси" (зі змінами, внесеними рішенням від 25.11.2008 № 1315 Про внесення змін до додатка до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 9 жовтня 2008 № 1208 Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси), на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі № САС193462 від 31.10.2008.

Позивач зазначає, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості з моменту будівництва та введення в експлуатацію належить державі. Об`єкт нерухомості по вул. Варненська, 13-а в м. Одеса, що знаходить на балансі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", входить до переліку майна, зазначеного у плані санації Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" та повинно бути продано на відкритих торгах.

Крім того, позивач зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.07.1999 №1181 "Про заходи щодо виведення Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" з фінансово-економічної кризи" у рішенні від 15.10.2001 №2675-XXIII Одеська міська рада надала свою згоду на передачу даного об`єкту нерухомості до комунальної власності м. Одеси. Однак протягом встановленого строку даної передачі не відбулось, оскільки відсутній акт приймання-передачі вказаного об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим нежитлова будівля за адресою вул. Варненська, 13-а в м. Одеса продовжує перебувати на балансі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" на праві повного господарського відання.

В подальшому позов Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" об`єднано в одне провадження з позовом Міністерства інфраструктури України до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство, Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ БУДСТРОЙ, Навчально-виховного комплексу дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський центр освіти, Одеського приватного навчально-виховного комплексу ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ З ПОГЛИБЛЕНИМ ВИВЧЕННЯМ ІНОЗЕМНИХ МОВ-ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД АНТАРКТИКА, Одеського дошкільного навчального закладу ЯСЛА-САДОК №195 Одеської міської ради Одеської області, Одеського дошкільного навчального закладу ЯСЛА-САДОК №217 Одеської міської ради Одеської області, за участю Офісу генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення від 09 жовтня 2008 року №1208 із змінами, внесеними рішенням від 25 листопада 2008 року №1315.

Зі змісту позовних вимог та обставин вбачається, що позови покликані захисти право держави в особі Міністерства інфраструктури України як органу, уповноваженого на управління майном, та Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" як балансоутримувача на нерухоме майно, зазначене в оскаржуваному рішенні та свідоцтві на право власності, та яке фактично перебуває у розпорядженні відповідача Одеської місткої ради, оскільки відповідачі заперечують наявність (законність) таких прав у позивачів, посилаючись на перехід права власності на дане нерухоме майно до територіальної громади міста Одеси.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у задоволенні позову Міністерства інфраструктури України до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення від 09 жовтня 2008 року №1208 із змінами, внесеними рішенням від 25 листопада 2008 року №1315- відмовлено в повному обсязі, у задоволенні позову Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до відповідачів Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна із незаконного володіння відмовлено у повному обсязі.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позовні вимоги Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради в частині витребування майна, а саме будівлі загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, із незаконного володіння є належним та ефективним способом захисту прав позивачів, який обґрунтовано належними, достатніми та допустимими доказами.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позов в частині витребування майна, а саме будівлі загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, із незаконного володіння було подано до господарського суду Одеської області після сплину строку позовної давності, а саме 23.10.2013, у зв`язку з чим суд відмовив у його задоволені.

Стосовно позовних вимог Міністерства інфраструктури України до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення від 09 жовтня 2008 року №1208 із змінами, внесеними рішенням від 25 листопада 2008 року №1315, а також позовних вимог Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до відповідачів Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлю загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, то суд зазначив, що вказані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на неефективність обраного способу захисту прав позивачів.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Одеська обласна прокуратура звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у даній справі скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог Міністерства інфраструктури України та Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області.

Апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 ухвалено з порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст. 16, 256, 257, 260, 261, 266, 387 Цивільного кодексу України та норм процесуального права, а саме ст.ст. 76, 77, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Прокурор звертає увагу, що під час вирішення питання щодо пропуску строку позовної давності для звернення Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області з позовом до суду, судом першої інстанції не враховано фактичні обставини справи, послідовність звернення уповноважених суб`єктів до суду, характер, обґрунтованість та вмотивованість позовних вимог. Поза увагою залишився той факт, що в межах господарського провадження розглядалось два позови, один із яких є адміністративним, а отже позивач був обмежений вимогами, яким має відповідати позов, поданий в порядку адміністративного судочинства; звернення Чорноморського прокурора прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області стало можливим після розгляду адміністративного позову.

На думку прокурора, судом першої інстанції помилково зроблено висновок про сплив строку позовної давності, а оцінка і аналіз причин поважності ймовірного пропуску судом взагалі не здійснювалися.

Апелянт вказує, що оцінка доказів, їх достатність та допустимість здійснена судом вибірково, без належного обґрунтування, як і застосування позовної давності, про що просив відповідач.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13) за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13).

08.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13).

22.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської міської ради надійшла заява про продовження строку на подання відзиву, яку задоволено та долучено до матеріалів справи.

23.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшла заява, в якій представник позивача підтримує доводи та вимоги, викладені прокурором в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 по справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13) призначено в судовому засіданні на 31.05.2021 року о 10-30 год. в приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

28.04.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеського приватного навчально-виховного комплексу ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ З ПОГЛИБЛЕНИМ ВИВЧЕННЯМ ІНОЗЕМНИХ МОВ-ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД АНТАРКТИКА надійшов відзив на апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 по справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080(916/2852/13), в якому представник дошкільного навчального закладу заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін..

Так, представник Одеського приватного навчально-виховного комплексу ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА І-ІІІ СТУПЕНІВ З ПОГЛИБЛЕНИМ ВИВЧЕННЯМ ІНОЗЕМНИХ МОВ-ДОШКІЛЬНИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД АНТАРКТИКА зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки він не усуває юридичний конфлікт та сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у позові. Господарський суд Одеської області вірно застосував норми матеріального та процесуального права та встановив, що позовні вимоги про скасування свідоцтва про право власності, а також скасування рішення від 09.10.2008 №1208 задоволенню не підлягають з огляду на неефективність обраного способу захисту прав позивачів.

Також представник у відзиві зазначив, що апелянт в суді першої інстанції не заявляв про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду із заявою, що є предметом розгляду справи.

19.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Департамента комунальної власності Одеської міської ради, а також 20.05.2021 від Виконавчого комітету Одеської міської ради надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

У вказаних відзивах представники учасників справи заперечують проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважають рішення суду першої інстанції по даній справі законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду слід залишити без змін.

Так, у відзивах вказано, що доводи прокурора в частині того, що підстави звернення до суду з відповідним позовом до суду у прокурора виникло лише у 2012 році, є безпідставними, оскільки: прийняття Київським апеляційним адміністративним судом ухвали від 15.04.2012 у справі №2а-1328/10/2670 не може пов`язуватись із початком перебігу позовної давності, оскільки про порушені права позивачу стало відомо не із ухвали адміністративного апеляційного суду, а тому неможливо пов`язувати початок перебігу позовної давності із фактом прийняття рішення суду; рішення суддів у справі №2а-1328/10/2670 є лише одним із доводів прокуратури, якими обґрунтовується позов, а у позовній заяві наведено низку обставин, з яких очевидно вбачається, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще у 2008 році.

Крім того, 17.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшло клопотання про участь в судовому засіданні, яке призначене на 31.05.2021 року об 10-30 год., в режимі відеоконференції в Північному апеляційному господарському суді (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1, літера А), або Господарському суді міста Києва (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В), або Господарському суді Київської області (МСП 01032, м. Київ-32, вул. Симона Петлюри,16/108), або Вищому антикорупційному суді (перша інстанція) (01601, м. Київ, просп. Перемоги, 41) або іншому суді, який знаходиться у м. Києві.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 задоволено клопотання Міністерства інфраструктури України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доручено Господарському суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В) забезпечити проведення судового засідання по справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13), розгляд якої призначено на 31.05.2021 року о 10-30 год. в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду міста Києва.

31.05.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Навчально-виховного комплексу дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа І ступеня у формі ТОВ «Чорноморський центр освіти» надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких представник заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 30.06.2021 року до 10-30 год., розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники прокуратури, Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, Міністерства інфраструктури України, Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство", Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Навчально-виховного комплексу Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітня школа 1 ступеня у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Чорноморський центр освіти висловили свої правові позиції по справі, підтримали доводи та заперечення, викладені ними письмово.

Представники інших учасників в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників справи судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників, які не з`явились, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будівлію загальною площею 1 702,4 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-а; будівлю загальною площею 1 807,8 кв. м. за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 6-в; будівлю загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а; будівлю загальною площею 1 992 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Танкерна, 2; будівлю загальною площею 2 168 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 29/4; будівлю загальною площею 2 118,8 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 52; будівлю загальною площею 1 742,9 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 37-б на час звернення до суду із позовами належало державі в особі органу уповноваженого на управління майном Міністерства інфраструктури України та балансоутримувача Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство.

Так, згідно з технічними паспортами (документами про відводи земельних ділянок, актів приймання будинків (споруд)) спірні об`єкти будувались на замовлення Управління Чорноморського пароплавства та вводились в експлуатацію у 1950-ті - 1980-ті рр., зокрема:

-по вул. Сегедській, 8-а у 1960 році (т.6 а.с. 170-183);

-по вул. Академіка Глушка, 6-в у 1971-1973 роках (т.6 а.с. 227-242);

-по вул. Варненській, 13-а у 1965 роках (т.6 а.с. 184-202);

-по вул. Танкерній, 2 у 1977-1979 роках (т. 6 а.с. 203-226);

-по вул. Космонавтів, 29/4 у 1963-1968 роках (т. 6 а.с. 149-169);

-по вул. Гайдара, 52 у 1970-1971 роках (т.6 а.с. 243-257);

-по вул. Корольова, 37-6 у 1976 роках (т.6 а.с. 130-148).

Відповідно до Положення про Міністерство транспорту та зв`язку України за №789, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006, Міністерство було центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовувалась і координувалась Кабінетом Міністрів України, крім того Мінтрансзв`язку було головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового транспорту.

Розпорядженням №59-р від 08.02.1995 Кабінет Міністрів України доручив Міністерству транспорту та зв`язку утворити на базі майна, що знаходиться у загальнодержавній власності, закріпленого за акціонерним судноплавним концерном Бласко - Чорноморське морське пароплавство та підприємствами, які входять до його складу, державне підприємство Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство, визнавши його правонаступником зазначеного концерну. (т.5 а.с.53)

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.09.2004 № 684-р Про затвердження переліку підприємств, установ та організацій, що передаються до сфери управління Мінтрансзв`язку, Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство належить до сфери управління Мінтрансзв`язку (т. 5 а.с.27-52).

Статтею 1 Статуту Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.11.2005 №817, встановлено, що ДСК Чорноморське морське пароплавство є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства транспорту України. (т.5 а.с.18-26)

На балансі Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство обліковуються наступні об`єкти:

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 92), яка знаходиться в м. Одеса по вул. Сегедській, 8-а, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок (нежилі будівлі), виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 21.12.2005, складає 1702,40 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001138);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 215), що знаходиться в м. Одеса по вул. Академіка Глушка, 6-в, загальною площею якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок, виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 20.01.2006 р., складає 1807,80 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001122);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 169), що знаходиться в м. Одеса по вул. Варненській, 13-а, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок, виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 23.02.2006, складає 2213,20 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001120);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 84), що знаходиться в м. Одеса по вул. Танкерній, 2, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок (дитячий садок), виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 25.10.2004, складає 3051,4 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001267);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 195), що знаходиться в м. Одеса, по вул. Космонавтів, 29/4, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок (дитячий садок), виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 01.03.2004, складає 2168 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001270);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку-ясел № 174), що знаходиться в м. Одеса, по вулю Гайдара, 52, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок (дитячий садок), виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 18.05.2004, складає 2032 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001272);

-нежитлова будівля (будівля дитячого садку № 245), що знаходиться в м. Одеса, по вул. Корольова, 37-6, загальна площа якої згідно з технічним паспортом на громадський будинок (дитячий садок), виданим Комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 01.12.2004, складає 1742,90 м2 (інвентарна картка обліку основних засобів, інвентарний номер 1001273).

Так, Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, у передбаченому законодавством порядку набула права господарського відання на вищезазначене майно, яке знаходиться на її балансі та є об`єктом управління державної власності.

З матеріалів справи вбачається, що 03 липня 1999 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1181 Про заходи щодо виведення Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство з фінансово-економічної кризи (т.6 а.с.19-21).

Зокрема, пунктом 5 Постанови Міністерству транспорту, Одеській обласній державній адміністрації, Міністерству енергетики, Держаному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики, Міністерству економіки, Міністерству фінансів, Фонду державного майна України за згодою Одеської міської ради було доручено здійснити в місячний термін в установленому порядку передачу у власність територіальної громади м. Одеси житлових будинків та дошкільних закладів Компанії (ДСК ЧМП) згідно з додатками 2 і 3, спортивних споруд Компанії згідно з додатком 4 (у рахунок погашення її заборгованості перед місцевим бюджетом) та об`єктів енерго-, водо- і теплопостачання згідно з додатком 5 в існуючому технічному стані.

З об`єктів нерухомості, право власності на які досліджується судом у межах даної справи, у додатках до вказаної Постанови, а саме додатку 3 (т.6 а.с.24), було зазначено про 4 об`єкти (будинки по вул. Сегедська, 8-а; проспект Академіка Глушкова, 6-в; вул. Академіка Корольова, 37-6; вул. Варненська, 13-а).

31.08.2001 Міністерство транспорту України направило на ім`я Одеського міського голови лист №1/22-7-13432 про надання згоди Міністерством додатково безоплатно передати до комунальної власності, зокрема, дитячі учбово-виховні заклади №53, №84, №195, №217, №245. (т.9 а.с.160)

Рішенням Одеської міської ради №2675-ХХІІІ від 15.10.2001 органом місцевого самоврядування надано згоду щодо передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси дошкільних закладів, спортивних споруд та інших об`єктів Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство, згідно з переліком. У додатку (переліку) до даного рішення зазначені, крім іншого, дошкільні навчальні заклади: №245 по вул. Академіка Корольова, 37-б, №92 по вул. Сегедська, 8-а, №169 по вул. Варненська, 13-а, №215 по вул. Академіка Глушка, 6-в, №84 по вул. Танкерна, 2, №195 по вул. Космонавтів, 29, №217 по вул. Гайдара, 52. (т.6 а.с.9)

09.10.2008 Виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято Рішення №1208 Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси, яким, зокрема, було доручено Комунальному підприємству Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості зареєструвати за Одеською міською радою право власності об`єкти нежитлового фонду.

Рішенням №1315 від 25.11.2008 Про внесення змін до додатка до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 09.10.2008 №1208 Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеса Виконавчий комітет Одеської міської ради вніс зміни, виключивши з рішення №1208 пункти: 1, 2, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 17.

На підставі вказаних рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради були видані свідоцтва на право власності на нежитлові будівлі за адресами: вул. Сегедській, 8-а, вул. Академіка Глушка, 6-в, вул. Варненській, 13-а, вул. Танкерній, 2, вул. Космонавтів, 29/4, вул. Гайдара, 52, вул. Академіка Корольова, 37-б (т. 6 а.с.83-88).

На час подання позовів до суду та до теперішнього часу відповідні об`єкти нерухомості знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради, що не заперечується представниками відповідача та підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Будь-яких договірних відносин між позивачами та відповідачем Одеською міською радою з приводи вищезазначених об`єктів нерухомості не існувало та не існує.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, як зазначалося раніше, згідно з технічними паспортами (документами про відводи земельних ділянок, актів приймання будинків (споруд)) спірні об`єкти будувались на замовлення Управління Чорноморського пароплавства та вводились в експлуатацію у 1950-ті - 1980-ті роки, зокрема:

-по вул. Сегедській, 8-а у 1960 році (т.6 а.с. 170-183);

-по вул. Академіка Глушка, 6-в у 1971-1973 роках (т.6 а.с. 227-242);

-по вул. Варненській, 13-а у 1965 роках (т.6 а.с. 184-202);

-по вул. Танкерній, 2 у 1977-1979 роках (т. 6 а.с. 203-226);

-по вул. Космонавтів, 29/4 у 1963-1968 роках (т. 6 а.с. 149-169);

-по вул. Гайдара, 52 у 1970-1971 роках (т.6 а.с. 243-257);

-по вул. Корольова, 37-6 у 1976 році(т.6 а.с. 130-148).

Відповідно до законодавства, що діяло у період 1950 - 1980-тих років, коли зазначені об`єкти будувались та вводились в експлуатацію, а саме ст.10 Конституції УРСР від 1978 року, соціалістична власність в УРСР мала форму державної або кооперативно - колгоспної власності. Стаття 11 Конституції УРСР закріплювала у виключній власності держави майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств.

З проголошенням незалежності України правовий статус вищезазначеного майна не змінився, оскільки стаття 32 Закону України Про власність (№692-ІІХ) передбачала, що суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України, а суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Крім того, вищезазначеним Законом до загальнодержавної (республіканської) власності відносилось майно державних підприємств (ст.34 Закону).

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради України № 1452-ХХІІ від 30.08.1991 та положень Закону України Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України від 10.09.1991 №1540-ХП все майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Згідно роз`яснень Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 №02-5/255 одним з основних критеріїв визначення законності володіння державним майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вищезазначені положення законодавства, а також те, що вказане майно було побудовано за державні кошти, доходить висновку, що ані після введення в експлуатацію переліченого вище майна, ані після проголошення незалежності України та розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканської) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю), статус будівель по вул. Сегедській, 8-а, вул. Академіка Глушка, 6-в, вул. Варненській, 13-а, АДРЕСА_1 , вул. Космонавтів, 29/4, вул. Гайдара, 52, вул. Академіка Корольова, 37-б як державного майна не змінювався.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Державна судноплавна компанія Чорноморське морське пароплавство є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, у передбаченому законодавством порядку набула права господарського відання на вищевказане майно, яке знаходиться на її балансі, та є об`єктом управління державної власності.

В подальшому, 03 липня 1999 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1181 Про заходи щодо виведення Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство з фінансово-економічної кризи (т.6 а.с.19-21).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності передача об`єктів з державної у комунальну власність, за виключенням окремого індивідуально визначеного майна підприємств (крім нерухомого), здійснювалась за рішенням Кабінету Міністрів України.

Частиною 1 ст. 6 даного Закону було встановлено, що передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.

Частинами 4, 5 ст. 7 даного Закону було передбачено, що передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Таким чином, законодавство передбачало імперативну норму щодо порядку переходу права державної власності до комунальної.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а сторонами по справі не надано відповідних актів приймання-передачі, які б підтверджували передачу відповідного майна на баланс органів місцевого самоврядування (у комунальну власність).

Крім того, матеріали справи будь-яких інших непрямих доказів завершення передбаченої законодавством процедури передачі майна з державної до комунальної власності (рішення про створення комісії з передачі об`єктів, листування щодо узгодження проекту акту приймання-передачі, фактичного фінансування об`єктів з місцевого бюджету ін.) суду надано не було.

За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що право державної власності на будівлію загальною площею 1 702,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; будівлю загальною площею 1 807,8 кв. м. за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 6-в; будівлю загальною площею 2 213,2 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а; будівлю загальною площею 1 992 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Танкерна, 2; будівлю загальною площею 2 168 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 29/4; будівлю загальною площею 2 118,8 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 52; будівлю загальною площею 1 742,9 кв. м. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 37-б не переходило до комунальної власності територіальної громади міста Одеси та не припинялось у передбаченому законодавством порядку.

Стосовно вимог позивачів про витребування майна із із незаконного володіння Одеської міської ради на користь держави в особі Міністерства інфраструктури України, яке закріплено на праві повного господарського відання за Державною судноплавною компанією "Чорноморське морське пароплавство", судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (п.п.141-144, 146):

- власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України);

- метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю);

- однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем;

- задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, для застосування вимог ст.387 Цивільного кодексу України необхідною умовою є доведення позивачем, насамперед, того факту, що позивач є власником майна. Тобто, особа яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Позов про витребування майна на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України підлягає задоволенню у випадку, якщо у власника майна, що вибуло з його володіння і перебуває у неправомірному володінні іншої особи, залишається право на це майно.

До предмету доказування за віндикаційним позовом входить також і встановлення факту наявності спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

Віндикаційний позов може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин. Матеріально-правова вимога позивача у віндикаційному позові повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося раніше, право власності на будівлію загальною площею 1 702,4 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 8-а; будівлю загальною площею 1 807,8 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 6-в; будівлю загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а; будівлю загальною площею 1 992 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Танкерна, 2; будівлю загальною площею 2 168 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 29/4; будівлю загальною площею 2 118,8 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара, 52; будівлю загальною площею 1 742,9 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 37-б на час звернення до суду із позовами належало державі в особі органу уповноваженого на управління майном Міністерства інфраструктури України та балансоутримувача Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство і на теперішній час зазначені об`єкти нерухомості знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради.

Таким чином, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду, що позовні вимоги Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради в частині витребування майна, а саме будівлі загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, із незаконного володіння є належним та ефективним способом захисту прав позивачів, який обґрунтовано належними, достатніми та допустимими доказами.

Разом з тим Одеською міською радою під час розгляду справи в місцевому господарському суді зроблено заяву про застосування позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22.10.1996 р. у справі ,,Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; п.570 рішення від 20.09.2011 р. у справі ,,ВАТ ,,Нафтова компанія ,,Юкос проти Росії).

У ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі №907/50/16 (провадження №12-122гс18).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі, прокурор зазначає, що дізнався про порушення права держави на об`єкт за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, лише у 2012 році.

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах .

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у пункті 48 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 так: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність вищезазначених обставин, які могли б вплинути на визначення початку обчислення строку позовної давності саме для звернення прокурора, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що про порушення права власності держави Міністерство транспорту та зв`язку України (правонаступник Міністерство інфраструктури України) було обізнане з 2008 року, а саме, щонайменше, з 17.12.2008, коли звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправними та скасування рішення від 09 жовтня 2008 року №1208.

За таких обставин, судовою колегією відхиляються доводи скаржника щодо звернення до суду в межах строку позовної давності.

Крім того, посилання прокурора на те, що строки позовної давності після пред`явлення Міністерством інфраструктури України у 2008 році позову до Виконавчого комітету Одеської міської ради переривалися та почали свій пербіг після 15.04.2020, судовою колегією не приймаються, оскільки позиції Об`єднаної палати Касацйіного господарського суду, викладеній у постанові від 15.05.2020 у справі №922/1467/19 подання позову з недодержанням правил підвідомчості не перериває перебігу позовної давності. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з аналогічними даній справі позовними вимогами про витребування майна Міністерство інфраструктури України до суду не зверталося.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині того, шо позов Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради в частині витребування майна, а саме будівлі загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а, із незаконного володіння було подано до Господарського суду Одеської області після спливу строку позовної давності, а саме 23.10.2013, у зв`язку з чим місцевий господарськи суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Крім того, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині неефективності обраного позивачем способу захисту прав у вигляді визнання недійсним свідоцтва та скасування рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова КГС ВС від 28.05.2020 № 917/750/19; постанова КГС ВС від 21.05.2020 № 920/551/19).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), а також у постанові КГС ВС від 02.06.2020 № 910/6110/19).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Так, власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні вимог Міністерства інфраструктури України до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення від 09 жовтня 2008 року №1208 із змінами, внесеними рішенням від 25 листопада 2008 року №1315, з огляду на неефективність обраного способу захисту прав позивачів.

Також, із зазначених підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, в особі Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлю загальною площею 2 213,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 13-а.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судова колегія зазначає, що звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду у даній справі апелянт, висловлюючи незгоду з рішенням суду в цілому, просить його скасувати в повному обсязі та ухвалит нове рішення, яким вимоги позивачів задовольнити в повному обсязі. При цьому, будь-яких доводів в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправними та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності апеляційна скарга не містить.

Таким чином, доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони вірних висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13) задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13) залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.12.2020 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080 (916/2852/13) залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2021 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош