ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. Справа № 910/16207/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.03.2021 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

у справі № 910/16207/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акванова Гідроресурс»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 4909105,72 грн,

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Сударікова Є.В., адвокат, посв. №6146/10 від 07.07.є2017;

- відповідача Зеленковський О.О., адвокат, посв. №6871/10 від 05.09.2018;

Суть спору та заяви учасників справи.

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Акванова Гідроресурс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення штрафних санкцій в розмірі 4904869,85 грн, з яких 1546096,70 грн пені, 3358773,15 грн штрафу (з урахування заяви про зменшення позовних вимог, том 2, а.с. 1-3).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акванова Гідроресурс» 1679386,58 грн. - 7% штрафу, 773048,35 грн - пені та 36786,50 грн - судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

10.03.2021 через відділ діловодства суду від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшла заява про відстрочку виконання рішення, відповідно до якої відповідач просить суд відстрочити виконання рішення від 30.11.2020 у справі №910/16207/20 на термін один рік з моменту ухвалення рішення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у задоволенні заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочення виконання судового рішення у справі №910/16207/20 відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що боржник при зверненні до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення не надав належних доказів, що доводять неможливість своєчасного виконання судового рішення та підтверджують наявність підстав для відстрочення його виконання. Наданий боржником на підтвердження скрутного матеріального становища звіт про фінансовий стан не є доказом важкого фінансового стану чи відсутності у нього грошових коштів. Також суд першої інстанції зазначив, що скрутне фінансове становище чи невиконання контрагентами своїх зобов`язань перед боржником не є безумовними підставами для відстрочення виконання рішення суду. При цьому, фінансові складнощі не є винятковою і непрогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Такий стан справ боржника є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності. Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання відстрочення виконання боржником не надано, згоди стягувача на відстрочення виконання рішення суду не отримано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ДП "Гарантований покупець" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 та ухвалити нове рішення про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/16207/20 на один рік з моменту ухвалення рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване судове рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права.

За твердженням відповідача, судом не враховано специфіку правовідносин, що врегульовані спеціальним законодавством, які визначають порядок (спосіб) виконання спірного зобов`язання Гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі позивачем, як наслідок місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність виняткових обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Так, позивач зазначає, що у заяві про відстрочення не наведено обставин, що підтверджують важкий фінансовий стан відповідача і наявність конкретних та об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання рішення по справі. На переконання позивача, відстрочка виконання рішення буде сприяти ухиленню від виконання рішення відповідачем та негативно вплине на фінансовий стан позивача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 16.04.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 залишено без руху; запропоновано Державному підприємству «Гарантований покупець» протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.; клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 з відповідним обґрунтуванням.

05.05.2021 від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшов лист з платіжним дорученням №407 від 30.04.2021 про сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Головуючий суддя Попікова О.В., яка є суддею-доповідачем, з 28.04.2021 по 14.05.2021 перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 залишено без руху; запропоновано Державному підприємству «Гарантований покупець» протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, надати до Північного апеляційного господарського суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 з відповідним обґрунтуванням.

31.05.2021 від Державного підприємства «Гарантований покупець» надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 910/16207/20 з відповідним обґрунтуванням.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 07.07.2021.

Присутній у судовому засіданні 07.07.2021 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу скасувати, заяву про відстрочення виконання судового рішення задовольнити.

В свою чергу, присутній в судовому засіданні 07.07.2021 представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу залишити в силі.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва 30.11.2020 у справі №910/16207/20 відповідач вказує, що за своїм призначенням він є суб`єктом господарювання, який незалежно від своєї волі відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників за аукціонною ціною, однак єдиним джерелом надходжень для оплати такого придбання є кошти, отримані від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", виключно якому Державне підприємство «Гарантований покупець» і зобов`язано продавати таку електроенергію. Тому, обсяг виконання зобов`язань Державного підприємства «Гарантований покупець» з оплати відпущеної електроенергії виробникам за "зеленим" тарифом ставиться Законом в залежність від виконання спеціальних обов`язків Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго". Однак, на сьогоднішній день Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" має великий обсяг заборгованості перед Державним підприємством «Гарантований покупець», що і зумовлює виникнення непогашених зобов`язань останнього перед виробниками.

Відповідач звернув увагу, що відповідно до ч. 1 статті 65 Закону фінансування діяльності гарантованого покупця здійснюється лише в межах кошторису, що затверджується Регулятором.

Разом з цим відповідач зазначив, що ним виконувалися договірні зобов`язання щодо періодичного здійснення платежів на користь позивача згідно встановленого порядку, зокрема, за електроенергію, продану в період з січня 2020 року по листопад 2020 року, що підтверджується реєстром банківських документів за період з лютого 2020 року по листопад 2020 року станом на 04.12.2020.

Відповідач також вказав на те, що відповідно до п. 4 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 №810-ІХ (далі - Закон від 21.07.2020 №810-ІХ), що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років (відповідний проект вже є на сайті Верховної Ради України).

Крім того, вказаним законом доповнено статтю 8 Закону України "Про альтернативні джерела енергії" частиною третьою наступного змісту: "Кабінет Міністрів України передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, відповідно до бюджетних запитів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, на підставі розрахунків, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірі не менше 20 відсотків прогнозної виробітки товарної продукції електричної енергії з альтернативних джерел на відповідний рік".

Окрім того, вказаним Законом розділ XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про альтернативні джерела енергії" доповнено пунктом 11-1 такого змісту:

"11-1. Установити, що тимчасово, у зв`язку з карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), кошти, отримані оператором системи передачі від розподілу пропускної спроможності міждержавного перетину станом на 1 липня 2020 року, використовуються для таких цілей: ...

70 відсотків - на погашення заборгованості перед гарантованим покупцем за надані послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Гарантований покупець зобов`язаний перерахувати кошти, отримані відповідно до цього абзацу, в розмірі 50 відсотків суб`єкту господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії на атомних електростанціях, а 50 відсотків - на оплату електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим "зеленим" тарифом або за аукціонною ціною".

Відповідно, на думку відповідача, зобов`язання, які були предметом спору у даній справі, не можуть бути виконані у спосіб інший, ніж встановлено Законом України від 21.07.2020 №810- IX - шляхом оформлення протягом 2021 - 2022 років облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Відповідач також зазначив, що 24.09.2020 у Верховній Раді зареєстровано законопроект №4151 "Про внесення змін до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" щодо підтримки виробництва електроенергії з ВДЕ. Він передбачає збільшення максимального розміру дефіциту державного бюджету на 2020 рік та розрахунки з виробниками електроенергії з ВДЕ шляхом випуску облігацій внутрішньої державної позики (ОВДП) у розмірі 19,6 млрд гривень Міністерством фінансів за рішенням Кабінету Міністрів України.

Крім того, 17.11.2020 Верховна Рада прийняла в цілому законопроект №4119 "Про внесення змін до Державного бюджету на 2020 рік", згідно якого п. 1 ст. 6 Закон "Про Державний бюджет на 2020 рік" доповнено підпунктом "ґ", який передбачає надання у 2020 році держгарантій, в тому числі "для забезпечення виконання боргових зобов`язань господарського товариства, в статутному капіталі якого 100% акцій належать державі і яке здійснює діяльність у сфері передачі електроенергії в Україні".

Відповідно до Пояснювальної записки, серед іншого, Закон має на меті врегулювати розрахунки з виробниками з ВДЕ. Зокрема, Закон передбачає за рішенням Кабінету Міністрів України надання державних гарантій НЕК "Укренерго" для залучення кредитних коштів міжнародних та національних фінансових установ для виконання боргових зобов`язань перед виробниками з ВДЕ.

Отже, на думку відповідача, запроваджуючи механізм розрахунків з підприємствами відновлювальної енергетики, держава офіційно визнає, що здійснення розрахунків Державним підприємством «Гарантований покупець» з виробниками електроенергії прямо залежить від забезпечення Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" оплати Державному підприємству «Гарантований покупець», а також від бюджетних видатків. Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в частині заборгованості, що склалася на 01.08.2020, зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає наведені законодавчі акти.

Крім того, в поданій заяві відповідач звертає увагу на те, що станом на 08.12.2020 відповідно до Реєстру виробників за "зеленим" тарифом вже зареєстровано 829 суб`єктів господарювання, оплата отриманої від яких електроенергії в силу приписів п. 10.1 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26.04.2019 №641, має здійснюватися пропорційно надходженню коштів на рахунки Державного підприємства «Гарантований покупець», в той час як примусове виконання рішення на користь одного з таких виробників зумовить позбавлення можливості проводити пропорційні розрахунки з іншими виробниками, загальна заборгованість перед яким за період січень - листопад 2020 року станом на 24.11.2020 становить 22438,4 млн.грн.

Відповідач також вказав на перебування у проваджені Господарського суду міста Києва 94 справ за позовами виробників електроенергії за "зеленим" тарифом до ДП «Гарантований покупець» про стягнення ,02 грн.

Також відповідач посилався на судові справи за позовами ДП НАЕК "Енергоатом" про стягнення грошових коштів з ДП «Гарантований покупець».

Отже, вважаючи, що дані обставини унеможливлюють виконання рішення суду у даній справі на даний час, відповідач просить відстрочити його виконання на термін, що не перевищує одного року з моменту ухвалення рішення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 160 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Частиною першою статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При винесенні ухвали про відстрочку виконання рішення суд бере до уваги не тільки доводи відповідача про те, що виконання судового рішення може привести боржника до стану, який унеможливить здійснення ним господарської діяльності, а й матеріальний інтерес позивача та ступінь вини боржника (відповідача) у виникненні спору, а також той факт, що важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає, що відстрочка виконання рішення, яка пов`язується з об`єктивною неможливістю виконання рішення, дозволяється у виняткових випадках, а відтак, передумовою для надання відстрочки виконання рішення є встановлення таких виняткових обставин.

В основу судової ухвали про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Крім того, у зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки/відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки/відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 статті 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення/відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених у заяві про відстрочку виконання рішення господарського суду мотивів та наданих відповідачем документів, свідчить те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили неможливість виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/16207/20 та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють виконання даного рішення суду.

Так, у даному випадку відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на один рік, проте жодним чином не обґрунтовує запропонований термін відстрочення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого відстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Суд звертає увагу, що долучені відповідачем до заяви докази не можуть підтверджувати обставини реальності виконання рішення суду у даній справі після закінчення терміну, на який відповідач просить відстрочити його виконання.

При цьому, обставини специфіки відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні, вже були враховані судом під час проголошення рішення суду у даній справі в частині зменшення заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу за час затримки розрахунку.

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 №810-ІХ, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилася станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Наразі на даний час відсутній будь-який нормативних акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань ДП «Гарантований покупець» перед позивачем, ніж передбачено договором, укладеним між позивачем та відповідачем.

Слід врахувати, що обов`язок держави полягає у захисті прав виробників "зеленої електроенергії", саме з метою забезпечення загальносуспільних інтересів та виконання гарантій держави щодо купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, і було створено Державне підприємство «Гарантований покупець», відтак останнє зобов`язане добросовісно і своєчасно здійснювати розрахунок з виробниками.

Водночас судом враховані майнові інтереси стягувача та взяті до уваги його письмові заперечення, в яких стягувач зазначив, зокрема, про негативний вплив відстрочки виконання рішення на фінансовий стан позивача.

З огляду на викладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на час звернення з заявою виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Державного підприємства «Гарантований покупець» про відстрочку виконання рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу «Гарантований покупець» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №910/16207/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/16207/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.07.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак