УХВАЛА

м. Київ

02.07.2021Справа № 910/2042/21
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову у справі

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм»

до Міністерства юстиції України

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду міста Києва «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія»

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»

третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»

до Міністерства юстиції України

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду міста Києва «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія»

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія»

третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» з вимогами до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України №4451/5 від 23.12.2020 та зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо відновлення скасованих реєстраційних дій (скасування записів про їх скасування).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що наказ №4451/5 від 23.12.2020 був прийнятий Міністерством юстиції України з порушенням законодавства України, зокрема, скаржником було пропущено строк для подання скарги до Мінюсту. Крім того, за твердженням позивача, Мінюст не повідомив про розгляд скарги позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Публічне акціонерне товариство «Банк «Юнісон» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія». При цьому, копії скарги та доданих до неї документів не були спрямовані на адреси вказаних осіб. Більш того, на адвокатський запит позивача Мінюст надав відповідь про те, що серед вхідних документів Мінюсту інформація щодо наявності скарги ОСОБА_1 чи інших осіб на оскаржувані реєстраційні дії відсутня. Також, позивач вказує на те, що Мінюстом було порушено строк розгляду скарги ОСОБА_1 , так як відповідно до Порядку №1128 та Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду скарги не може перевищувати 45 днів, тоді як скарга ОСОБА_1 розглядалась майже 9 місяців. При цьому, з Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 03.11.2020 вбачається, що підставою для скасування рішення від 21.05.2020 №52317076 було відсутність доказів на підтвердження спрямування на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень. Однак, за твердженням позивача, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки приватному нотаріусу були надані вказані документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 15.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2021 відкрито провадження у справі №910/2042/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі третіх осіб - державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду міста Києва «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверську Інессу Володимирівну; підготовче засідання призначено на 17.03.2021, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У підготовчому засіданні 17.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 06.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 залучено до участі у справі третіх осіб - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» та ОСОБА_1

30.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зауважив, що з Державного реєстру прав встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення (від 29.07.2019 №47987701) діяла заборона власника про заборону вчинення реєстраційних дій від 22.07.2019 №35109193 щодо квартири, яку державним реєстратором Рашковим А.Г. не встановлено та не зупинено проведення відповідних реєстраційних дій.

Крім того, оскаржуване рішення від 21.05.2020 №52317076 прийняте приватним нотаріусом Тверською І.В. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності, до якої не додано засвідченої іпотекодержателем копії рекомендованого поштового відправлення, яким надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору, з відміткою про вручення адресату, або засвідченої іпотекодержателем копії рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчених іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та які повернулись відправнику у зв`язку з відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання пошитого відправлення, або засвідчених іпотекодержателем паперових копій електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами).

Також, відповідач зауважив, що скаржником ( ОСОБА_1 ) у поданій скарзі було вказано, що про існування оскаржуваних рішень він довідався 31.01.2020, з огляду на що скарга була подана ним у строк, встановлений законом.

Відповідач наголосив на тому, що про розгляд Мінюстом скарги ОСОБА_1 всі особи повідомлялись шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті Мінюсту, а також телефонограмою.

31.03.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 06.04.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 28.04.2021.

У підготовчому засіданні 28.04.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 19.05.2021.

У підготовчому засіданні 19.05.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 09.06.2021.

08.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» про визнання протиправним, скасування наказу Міністерства юстиції України №4451/5 від 23.12.2020 та зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо відновлення скасованих реєстраційних дій (скасування записів про їх скасування).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, третя особа вказує на те, що наказ №4451/5 від 23.12.2020 був прийнятий Міністерством юстиції України з порушенням законодавства України, зокрема, скаржником було пропущено строк для подання скарги до Мінюсту. Крім того, за твердженням третьої особи, Мінюст не повідомив про розгляд скарги позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Публічне акціонерне товариство «Банк «Юнісон» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія». При цьому, копії скарги та доданих до неї документів не були спрямовані на адреси вказаних осіб.

У підготовчому засіданні 09.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 30.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 позовну заяву третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк третьою особою були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 14.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія».

30.06.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» надійшла заява про забезпечення позову (один примірник заяви був поданий шляхом направлення на електронну пошту суду (вх. №01-20/6579/21), другий примірник був поданий через канцелярію суду (вх.№01-20/6594/21)).

У підготовчому засіданні 30.06.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 14.07.2021.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частини перша і третя статті 137).

Відповідно до частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Спір у справі виник у зв`язку з наступними обставинами.

Як зазначає позивач, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Юнісон» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Кредитний договір №RA-000837, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19000000,00 грн строком до 25.11.2023.

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було забезпечено, зокрема 1) іпотекою квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (на підставі Договору іпотеки від 26.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р. 26.11.2013, зареєстрованого в реєстрі за №2644), 2) порукою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» відповідно до Договору поруки №RA-000837/S-1 від 25.11.2013.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» сплатило заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором та набуло всі права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 26.11.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р. 26.11.2013, зареєстрованим в реєстрі за №2644 (предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 , відомості про що були внесено державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.07.2019.

В подальшому на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.01.2020 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.01.2020, які було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм», до позивача перейшли всі права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 26.11.2013, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р. 26.11.2013, зареєстрованим в реєстрі за №2644, відомості про що було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.01.2020.

У травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» набуло право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер довідки №97054192), 20.05.2020 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. внесено запис 36569165 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» на підставі прийнятого державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2020 №52317076.

01.04.2020 до Міністерства юстиції України від ОСОБА_1 надійшла скарга, в якій скаржник просив скасувати 1) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2019 №47987701 державного реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду міста Києва «Плесо» Рашкова Андрія Георгійовича та 2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2020 №50830222 приватного нотаріуса Войтовського В.С.

В подальшому скаржником були подані письмові доповнення до скарги, в яких скаржник також просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.05.2020 №52317076 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни.

Наказом Міністерства юстиції України №4451/5 від 23.12.2020 скаргу ОСОБА_1 від 30.03.2020 задоволено частково; скасовано рішення від 21.05.2020 №52317076, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, та рішення від 29.07.2019 №47987701, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земельного водного фонду міста Києва «Плесо» Рашковим Андрієм Георгійовичем.

Підстав скасування - Висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 03.11.2020 за результатами скарги ОСОБА_1 від 30.03.2020 з доповненнями від 23.05.2020.

У Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 03.11.2020 зазначено, що на підставі оскаржуваного рішення 1 (від 29.07.2019 №47987701) державним реєстратором Рашковим А.Г. за результатами розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав від 29.07.2019 №35204488 внесено зміни до записів про іпотеку №3547492 та обтяження №3544502, а саме змінено іпотекодержателя - Публічне акціонерне товариство «Банк «Юнісон» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія».

Однак, з Державного реєстру прав встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення (від 29.07.2019 №47987701) діяла заборона власника про заборону вчинення реєстраційних дій від 22.07.2019 №35109193 щодо квартири, яку державним реєстратором Рашковим А.Г. не встановлено та не зупинено проведення відповідних реєстраційних дій.

Також, у Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 03.11.2020 вказано, що з Державного реєстру прав встановлено, що на підставі оскаржуваного рішення 3 (від 21.05.2020 №52317076) приватним нотаріусом Тверською І.В. здійснено державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» на квартири АДРЕСА_1 .

Однак, оскаржуване рішення прийняте приватним нотаріусом Тверською І.В. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності, до якої не додано засвідченої іпотекодержателем копії рекомендованого поштового відправлення, яким надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору, з відміткою про вручення адресату, або засвідченої іпотекодержателем копії рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчених іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та які повернулись відправнику у зв`язку з відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання пошитого відправлення, або засвідчених іпотекодержателем паперових копій електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач та третя особа вказують на те, що ОСОБА_1 (скаржником) було пропущено строк для подання до Мінюсту скарги, так як скаржник міг дізнатися та ймовірно дізнався про оскаржувані ним рішення державних реєстраторів значно раніше, а не 31.01.2020, як про це вказував скаржник у скарзі.

Крім того, за твердженням позивача та третьої особи, Мінюст не повідомив про розгляд скарги позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська аграрно-хімічна компанія», Публічне акціонерне товариство «Банк «Юнісон» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрно-хімічна компанія». При цьому, копії скарги та доданих до неї документів не були спрямовані на адреси вказаних осіб. Більш того, на адвокатський запит позивача Мінюст надав відповідь про те, що серед вхідних документів Мінюсту інформація щодо наявності скарги ОСОБА_1 чи інших осіб на оскаржувані реєстраційні дії відсутня.

Також, позивач вказує на те, що Мінюстом було порушено строк розгляду скарги ОСОБА_1 , так як відповідно до Порядку №1128 та Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду скарги не може перевищувати 45 днів, тоді як скарга ОСОБА_1 розглядалась майже 9 місяців.

При цьому, з Висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 03.11.2020 вбачається, що підставою для скасування рішення від 21.05.2020 №52317076 було відсутність доказів на підтвердження спрямування на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень. Однак, за твердженням позивача, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки приватному нотаріусу були надані вказані документи.

За таких обставин, позивач та третя особа з самостійними вимогами просять суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4451/5 від 23.12.2020 «Про задоволення скарги»;

2) зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії щодо відновлення скасованих реєстраційних дій (скасування записів про їх скасування).

У заяві про забезпечення позову позивач просить суд:

1) накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 ;

2) заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 .

Вказана заява обґрунтована тими обставинами, що право власності на спірну кватиру ( АДРЕСА_1 ) наразі зареєстровано за дочкою ОСОБА_1 на підставі договору дарування спірної квартири, запис про право власності на яку за позивачем було скасовано оспорюваним наказом Мінюсту.

За твердженням позивача (заявника), вказані дії свідчать про те, що рішення суду у даній справі (у випадку його задоволення судом) буде неможливо виконати.

Суд зазначає, що забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, якщо позивач звертається (має намір звернутися) до суд з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на викладені заявником обгрунтування та подані до заяви про забезпечення позову докази, які досліджені судом, суд зазначає, що заявником не додано суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаних ним заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Однак, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких підстав суд зазначає, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення майбутнього рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення можливе якщо наявна стадія виконання рішення суду, або якщо такі заходи можуть запобігти ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Водночас, суд зазначає, що питання щодо визначення ефективності захисту/поновлення порушених прав може розглядатись судом виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах заявленого позивачем способу захисту (предмету позову), з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не узгоджується з предметом позову, оскільки

1) рішення суду про скасування наказу Міністерства юстиції України не передбачає стадії виконання,

2) реалізація заявлених позивачем позовних вимог (у випадку їх задоволення судом) не залежить від обраного позивачем способу забезпечення позову, оскільки наявність заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій жодним чином не впливає на можливість позивача захистити свої порушені права/інтереси в межах одного даного спору та в межах заявлених позовних вимог.

Так, у випадку задоволення судом позову, оспорюваний наказ Мінюсту є скасованим з моменту набрання рішенням суду законної сили, а відновлення скасованих реєстраційних записів не залежить від обраного позивачем способу забезпечення позову.

Що стосується обраного заявником такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно, що належить не відповідачу у даній справі, суд зазначає, що, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №755/5333/20 вказано, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві…тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний забезпечити збалансованість інтересів не лише сторін спору, а й інших осіб, які не беруть участі у справі, запобігти порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи встановлені судом обставини, що станом на дату розгляду судом заяви про забезпечення позову власником спірної квартири, щодо якої позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, є інша особа, відмінна від відповідача, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, які позивач просить суд вжити у даній справі, - не зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого позивачем способу захисту.

Крім того, заявлені позивачем заходи забезпечення позову (у випадку вжиття їх судом) призведуть до порушення права власності третьої особи ( ОСОБА_2 ), яка наразі є власником спірної квартири, та не є відповідачем у даній справі. Таким чином, вжиття таких заходів забезпечення позову призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів особи, що не є учасником даного судового процесу, тобто матиме місце порушення справедливого балансу між інтересами позивача та правами іншої особи, яка не бере участі у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку стосовно доказової необґрунтованості та відсутності підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову.

При цьому, слід наголосити, що у разі виникнення дійсних належним чином підтверджених обставин, які були б достатніми для забезпечення позову, позивач не позбавлений права та можливості звернутись з відповідною заявою до суду в процесі розгляду спору.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесткомм» про забезпечення позову у справі №910/2042/21.

2. Згідно з ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя О.М. Спичак