номер провадження справи 24/22/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 Справа № 908/281/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/281/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт-Офіс Україна (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34В, ідентифікаційний код 38105049)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна Група Арагон (69095, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 150А, ідентифікаційний код 36912111)

про стягнення 151747,09 грн.

за участю представників:

від позивача: Гресько О.П., довіреність від 04.01.2021 (приймає участь з використанням системи відеоконференцзв`язку "EASYCON")

від відповідача: Стасік А.І., адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1037933 від 22.02.2021

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Імпорт-Офіс Україна звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна Група Арагон про стягнення основного боргу в сумі 151747,09 грн. за договором поставки № 4527/О від 18.02.2020.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою суду від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/281/21 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/22/21. Судове засідання призначено на 01.03.2021.

Ухвалою суду від 01.03.2021 визначено розгляд справи № 908/281/21 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, відкрито підготовчого провадження, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання на 13.04.2021. Також, вказаною ухвалою продовжено ТОВ Торговельна Група Арагон процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.03.2021 позивачем подані суду письмові пояснення, в яких останній повідомив суд, що 10.02.2021 та 19.02.2021 відповідач сплати позивачу 10000,00 грн, у зв`язку з чим станом на 26.02.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 4527/О від 18.02.2020 становить 141747,09 грн.

Ухвалою від 15.03.2021 підготовче судове засідання з розгляду справи № 908/281/21 перенесено з 13.04.2021 на 19.04.2021.

15.04.2021 ТОВ Торговельна Група Арагон поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відповідачем на день подання відзиву здійснювалась оплата за спірним договором на суму 79362,48 грн. (копії платіжних доручень додано). Також звертає увагу, що накладні, які додані до матеріалів справи не підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем, так як у зазначених накладних відсутнє посилання на відповідну підставу їх видачі, а саме - договір поставки №4527/О від 18.02.2020, тобто не встановлено, що зазначені накладні складено в межах та на виконання поставки за спірним Договором. Крім того, позивачем в порушення п. 3.6 договору позивачем не складались акти звірки взаємних розрахунків, на адресу відповідача не направлялись. Також відсутні докази здійснення переговорних процедур, зокрема, з ініціативи позивача, направлення відповідачу листів, претензій, що також свідчить про порушення позивачем умов п. 9.1., 9.2. укладеного договору. Просить суд в позові відмовити.

16.04.2021 позивачем надана суду відповідь на відзив, в якій не погодився з твердженнями відповідача та навів аргументи на їх спростування.

Ухвалою суду від 19.04.2021 відкладено підготовче засідання на 11.05.2021.

07.05.2021 на адресу суду від ТОВ Імпорт-Офіс України надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкладено підготовче засідання на 26.05.2021.

26.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю Торговельна Група Арагон подані до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 26.05.2021 оголошено перерву до 02.06.2021.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання 26.05.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням письмових пояснень в яких останній повідомив суд, що 10.02.2021 та 19.02.2021 відповідач сплати позивачу 10000,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 4527/О від 18.02.2020 становить 141747,09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати отриманого товару. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, підтримав свою правову позицію, яка викладена у відзиві на позову заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В засіданні 02.06.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, суд

УСТАНОВИВ:

18.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Імпорт-Офіс Україна (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговельна Група Арагон (Покупець) укладений Договір поставки № 4527/О, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник постачає (передає у власність), а Покупець приймає та оплачує Товар у відповідності з умовами цього Договору, протягом строку його дії.

Кількість, асортимент та ціна Товару, що поставляється, узгоджуються Сторонами заздалегідь на основі замовлень Покупця, фіксуються у рахунках - фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2.).

Відповідно до п. 1.3. договору, ціна Договору (загальна сума Договору) складається із сум, вказаних у видаткових накладних, що оформлюються Сторонами протягом всього строку дії цього Договору.

Покупець сплачує за Товар по ціні, що зазначена в видатковій накладній, що надаються Постачальником на кожну партію Товару (п. 3.1.). Датою поставки Товару є дата складання видаткової накладної Постачальником (п. 3.3.).

Згідно п., п. 3.4., 3.5. договору, оплата за поставлений Товар здійснюється Покупцем в національній валюті України - гривні, шляхом перерахунку грошей на поточний рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату за Товар протягом 30 календарних днів з дати поставки Товару, якою є дата складання видаткової накладної Постачальником.

Відповідно до п. 10.1. цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення печатками обох Сторін, та діє до кінця календарного року, в якому він був підписаний.

Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за даним Договором та від відповідальності за його порушення, якщо таке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.3.).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 18.02.2020 по 12.10.2020р. (включно) позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 196 417,66 грн., про що свідчать накладні та рахунки-фактури, копії яких містяться в матеріалах справи.

Товар за накладними був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості.

Проте, станом на день звернення з позовом до суду відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково в розмірі 44670,57 грн, внаслідок чого сума основного боргу складала 151747,09 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати отриманого товару стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 151747,09 грн у примусовому порядку.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч. ч. 1,3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, покупець зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар належним чином не виконав, внаслідок чого, на час звернення з позовом до суду виникла заборгованість у розмірі 151747,09 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що після відкриття провадження у даній справі, відповідач здійснив оплату за отриманий товар у розмірі 10000,00 грн., а саме 10.02.2021 відповідачем сплачено 5000,00 грн та 19.02.2021 5000,00 грн., про що свідчать банківські виписки.

Таким чином, станом на день прийняття рішення сума основного боргу за договором поставки № 4527/Л від 18.02.2020 становить 141747,09 грн.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняються виконанням, проведеними належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи здійснену відповідачем після відкриття провадження у справі оплату, провадження у справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 10000,00 грн підлягає закриттю за відсутністю предмету спору.

Позивачем надано суду відповідні докази, які підтверджують розмір позовних вимог щодо стягнення з відповідача 141747,09 грн основного боргу за договором поставки № 4527/Л від 18.02.2020, а тому вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Твердження відповідача суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що деякі накладні не підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем, так як у зазначених накладних відсутнє посилання на відповідну підставу їх видачі, а саме - договір поставки № 4527/О від 18.02.2020. При цьому відповідач не заперечує факт поставки товару та обсяг поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, в переліку основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, який визначено у ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відсутні такі обов`язкові реквізити як номер та дата договору. Тобто посилання в видатковій накладній на номер та дату договору не є обов`язковим.

Отже, жодним нормативно-правовим актом не вимагається зазначати у видатковій накладній номер та дату договору як підставу для здійснення господарської операції.

Так само, укладений між позивачем та відповідачем Договір поставки в якості обов`язкової умови також не містить вимог щодо посилання у кожній накладній на договір як підставу для поставки товар.

Аналогічну правову позицію було викладено в постанові Вищого господарського суду України від 28.04.2011 року у справі № 20/125-10.

Також, у відзиві зазначено, що відповідачем на день подання відзиву здійснювалась оплата за зазначеним вище договором. Загалом - 79362,48 грн. та додані копії платіжних доручень на підтвердження здійснених платежів.

Як вбачається із наданих відповідачем копій платіжних доручень всі платежі у своєму призначенні містять посилання на рахунки позивача, деякі з яких виставлені позивачем датами, що передують даті укладання Договору поставки (18.02.2021).

Як пояснив позивач, до укладання договору він здійснював поставку товару відповідачу за Договором поставки № 31/0 від 22.08.2017, який припинив свою дію відповідно до п. 11.2. Договору поставки. На момент укладання Договору поставки, у відповідача існувала заборгованість за товар, що був поставлений позивачем за Договором поставки № 31/0 від 22.08.2017.

Враховуючи зазначене вище, відповідач в т.ч. після укладання Договору поставки (18.02.2020р.) здійснював платежі, що були оплатою за поставлений раніше товар за цим Договором поставки № 31/0 від 22.08.2017, а отже не були враховані позивачем при розрахунку заборгованості за товар за Договором поставки, що є предметом розгляду в даній справі.

Слід зазначити, що надана відповідачем копія платіжного доручення № 527 від 16.04.2020 на суму 10000,00 грн. містить призначення платежу, а саме: «Сплата за канц. товари зг. рах. № 37372 від 16.01.2020. № 9820 від 28.01.20 (ч/о)у т.ч. ПДВ 20% -1666,67 грн.)».

Отже, платіж за платіжним дорученням № 527 від 16.04.2020 здійснено за рахунками, що були виставлені позивачем відповідачу ще до дати укладання Договору поставки (18.02.2020), а тому не можуть бути зараховані як оплата за Договором поставки.

Додана до відзиву копія платіжного доручення № 502 від 13.04.2020 на суму 30000,00 грн. містить призначення платежу, а саме: «Сплата за канц.. товари зг. рах. № 36346 від 13.04.2020, № 1041 від 10.01.2020, №1583 від 10.01.2020, № 9820 від 28.01.20 у т. ч. ПДВ 20% - 5000,00 грн.)».

Як вбачається з призначення платежу, оплата здійснюється відповідачем за чотирьома рахунками, три з яких датовані до моменту укладення Договору поставки.

Враховуючи те, що відповідач не вказав в яких саме частинах сплачуються зазначені рахунки, то позивачем було зараховано рівномірні суми по 7500,00 грн., в якості оплати кожного із вказаних рахунків (1/4 від 30000,00 грн.).

Таким чином, із сплаченої відповідачем суми в 30000,00 грн. позивачем було зараховано 7500,00 грн. в якості оплати за Договором поставки (рахунок № 36346 від 14.04.2020; накладна № IU000054106 від 14.04.2020), що і було заявлено в обґрунтування позовних вимог в даній справі.

Решта суми (22 500,00 грн.) сплачена за платіжним дорученням № 502 від 13.04.2020 не може бути врахована як оплата за Договором поставки, оскільки в призначенні платежу підставою для оплати відповідачем вказані рахунки, що датовані датами, що передує даті укладання Договору поставки між позивачем та відповідачем.

Інша надана відповідачем копія платіжного доручення № 597 від 29.04.2020 на суму 12376,46 грн. містить призначення платежу, а саме: «Сплата за канц товари зг. рах. № 40059 від 29.04.2020, № 9820 від 28.01.20 (ч/о) у т.ч. ПДВ 20% - 2062,74 грн.)».

Як вбачається із копії платіжного доручення, платіж було здійснено за двома рахунками, один із яких № 40059 від 29.04.2020 на суму 6188,23 грн. (копія додана до позовної заяви).

Інший рахунок № 9820 від 28.01.2020, за яким здійснено оплату відповідно до платіжного доручення № 597 від 29.04.2020., знову ж таки, датований датою, що передує даті укладання між позивачем та відповідачем Договору поставки (18.02.2020), а тому оплата за даним рахунком не може бути зарахована як оплата за Договором поставки.

Таким чином, за платіжним дорученням № 597 від 29.04.2020. на суму 12376,46 грн. в рахунок оплати за Договором поставки позивачем було зараховано лише 6188,23 грн. (рахунок № 40059 від 29.04.2020; накладна № IU000059409 від 30.04.2020.), що і було заявлено в обґрунтування позовних вимог в даній справі.

Оплати за іншими платіжними дорученнями, копії яких надані відповідачем, були враховані позивачем в якості платежів за Договором поставки

Отже, твердження відповідача про те, що ним на день подання відзиву здійснювалась оплата за спірним договором на суму 79362,48 грн. не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у справі документам.

Стосовно тверджень відповідача, що акти позивачем не складались, на адресу відповідача не направлялись, що свідчить про те, що належні докази, які підтверджують факт існування, а також розмір заборгованості в матеріалах справи відсутні, суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суд від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17 від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

Таким чином, підписання або непідписання Акту звірки за Договором жодним чином не впливає на обов`язок відповідача оплатити поставлений за Договором товар.

Крім того, відповідач зазначає про обов`язковий досудовий порядок врегулювання спорів - переговори між сторонами.

Проте, чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення претензії, навіть якщо такий обов`язок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002.

Згідно з абзацом 7, п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 у справі 1-2/2002 обрання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів його використовує.

Відповідачем порушено зобов`язання у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, оскільки не було оплачено поставлений товар у повному обсязі та у строки, передбачені п. 3.5 Договору.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на приведені вище обставини справи та норми чинного законодавства, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд констатує правомірність заявлених позивачем вимог.

За викладених обставин, позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 2276,21 грн, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговельна Група Арагон (69095, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 150А, ідентифікаційний код 36912111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Імпорт-Офіс Україна (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34В, ідентифікаційний код 38105049) - 141 747 (сто сорок одна тисяча сімсот сорок сім) грн 09 коп. основного боргу та 2 276 (дві тисячі двісті сімдесят шість) грн 21 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У частині стягнення основного боргу в розмірі 10000,00 грн. - провадження у справі закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2021.

Суддя Т.А. Азізбекян