ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1540/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (36009, м. Полтава, вул. Кондратенка, 6-А)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКК ЛТД" (61000, м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 11)
про стягнення 251876,84 грн
за участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" звернулось до Господарського суду Харківської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКК ЛТД" про стягнення 251876,84 грн., що складається із: суми основного боргу в розмірі 233567,49 грн.; пені в розмірі 7168,18 грн.; 10 % річних в розмірі 5738,75 грн. та інфляційних втрат в розмірі 5402,42 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 26/11/1 від 26.11.2019 в частині здійснення покупцем повної та своєчасної оплати товару.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 3778,16 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.05.2021 об 11:45.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2021 відкладено підготовче засідання на 08.06.2021 о 12:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2021 о 10:30.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №015487/2 від 22.06.2021 р.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України на подання відзиву на позовну заяву у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України не скористався. При цьому, суд зазначає, що копії ухвал господарського суду Харківської області від 30.04.2021, 25.05.2021, 08.06.2021, які було надіслано на адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернулись на адресу суду без вручення адресу з довідками відділення поштового зв`язку: "причина повернення: адресат відсутній за вказаною адресою".

При цьому, необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Вищевказані ухвали господарського суду Харківської області були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Установлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Крім того, суд зауважує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному разі суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б.

Таким чином, суд вважає, що позивач та відповідач повідомлені належним чином про розгляд даної справи, водночас судом вжито всі заходи для належного їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на вищевказане, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "ВКК ЛТД" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корсар - А ЛТД" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №26/11/1 (надалі - договір).

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2021 найменування покупця змінено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсар - А ЛТД" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКК ЛТД".

Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добрива, комбікорми (насипом або фасовані в мішки), премікси, інший товар за погодженням сторін, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1. договору найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і по позиціях вказується у видаткових накладних постачальником на товар.

Сторони домовились, що усі видаткові накладні, за якими постачальник поставив покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту цих накладних (п. 2.2. договору).

Умовами п. 3.1. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється партіями протягом усього терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, терміни поставки конкретних партій товару узгоджується сторонами додатково шляхом підписання відповідних додаткових угод або здійснення конклюдентних дій сторін (дій спрямованих на виконання зобов`язання або таких, що свідчать про прийняття виконання зобов`язання з боку контрагента), пов`язаних з передачею-прийманням товару. У разі потреби термін поставки може бути змінений постачальником в робочому порядку з обов`язковим повідомленням покупця (при цьому відсутність письмових заперечень покупця до дати поставки, вказаної в повідомленні, буде свідченням узгодженості сторонами договору фактичної дати поставки конкретної партії товару).

Якщо інше не вказане в договорі (додаткових угодах до нього), поставка товару здійснюється на умовах EXW Україна, м. Полтава, вул. Заводська, 2, склад постачальника, згідно правил Інкотремс в редакції 2010 року. (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.8 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент отримання товару згідно з датою на видатковій накладній.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили, що ціна товару, що поставляється відповідно до договору, вказується у видаткових накладних постачальника. У вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно з базисом поставки.

Загальна вартість договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних постачальника. Зміна загальної вартості договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод на поставку таких партій товару (п. 4.2. договору).

Умовами п. 9.17 договору сторони погодили, що особа вважається належним чином уповноважена покупцем на отримання товарно-матеріальних цінностей за договором, за умови надання нею належним чином оформленої довіреності від покупця.

Позивачем у позові наголошено на тому, що на виконання умов договору поставки №26/11/1 від 26.11.2019, останнім виконано взяті на себе договірні зобов`язання та поставлено відповідачу товар на загальну суму 1008879,93 грн., згідно наступних видаткових накладних, а саме:

- видаткова накладна №Т0006 від 03.12.2019 р. на суму 159449,98 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №13 від 28.11.2019 р.;

- видаткова накладна №Т0015 від 05.02.2020 р. на суму 159449,98 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №4 від 04.02.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0018 від 18.03.2020 р. на суму 167422,48 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №6 від 17.03.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0053 від 30.04.2020 р. на суму 171990,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №11 від 30.04.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0027 від 06.08.2020 р. на суму 117389,99 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №26 від 03.08.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0026 від 17.11.2020 р. на суму 27050,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №46 від 13.11.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0036 від 17.11.2020 р. на суму 179077,50 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреність №46 від 13.11.2020 р.;

- видаткова накладна №Т0013 від 26.11.2020 р. на суму 27050,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №47 від 25.11.2020 р.

Відповідно до умов п. 5.1. договору оплата покупцем здійснюється в порядку 100 % оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) протягом 30 календарних днів з дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

З підстав наведеного, позивачем у позові вказано про те, що строки оплати поставленого товару відповідачем порушено, а оплату за поставлений товар здійснено лише частково у розмірі 775312,44 грн. Відтак, на думку позивача, основний борг відповідача за поставлений за договором поставки №26/11/1 від 26.11.2019 товар станом на 20.04.2021 р. складає 233567,49 грн.

Відповідно до умов п. 10.1. договору, усі спори і розбіжності, що виникають при виконанні договору, вирішуватимуться за згодою сторін в оперативному порядку. Неврегульовані за згодою сторін спори підлягають вирішенню в господарському суді.

З матеріалів справи убачається, що з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем направлено на адресу відповідача Вимогу за вих. №118 від 29.03.2021 про сплату заборгованості за договором поставки №26/11/1 від 26.11.2019, пені, відсотків та інфляційних за порушення строків оплати товару, яка з боку відповідача залишилася без відповідача та задоволення, що на думку позивача свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором № 26/11/1 від 26.11.2019 в частині здійснення покупцем повної та своєчасної оплати товару, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" виконано взяті на себе договірні зобов`язання за договором поставки №26/11/1 від 26.11.2019 та поставлено відповідачу товар на загальну суму 1008879,93 грн., згідно наступних видаткових накладних, а саме:

- видаткова накладна №Т0006 від 03.12.2019 р. на суму 159449,98 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №13 від 28.11.2019 р. (а.с. 31-32);

- видаткова накладна №Т0015 від 05.02.2020 р. на суму 159449,98 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №4 від 04.02.2020 р. (а.с.33-34);

- видаткова накладна №Т0018 від 18.03.2020 р. на суму 167422,48 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №6 від 17.03.2020 р. (а.с. 35-36);

- видаткова накладна №Т0053 від 30.04.2020 р. на суму 171990,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №11 від 30.04.2020 р. (а.с. 37-38);

- видаткова накладна №Т0027 від 06.08.2020 р. на суму 117389,99 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №26 від 03.08.2020 р. (а.с. 39-40);

- видаткова накладна №Т0026 від 17.11.2020 р. на суму 27050,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №46 від 13.11.2020 р. (а.с. 41-42);

- видаткова накладна №Т0036 від 17.11.2020 р. на суму 179077,50 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреність №46 від 13.11.2020 р. (а.с. 43-44);

- видаткова накладна №Т0013 від 26.11.2020 р. на суму 27050,00 грн. з ПДВ, товар отримано за довіреністю №47 від 25.11.2020 р. (а.с. 45-46)

Вищевказані видаткові накладні підписано сторонами без будь-яких претензій та зауважень, підписи яких скріплено печатками. Отримання товарно-матеріальних цінностей за спірним договором підтверджується належним чином оформленими довіреностями від покупця.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки №26/11/1 від 26.11.2019 відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 775312,44 грн., про що свідчить банківська виписка відповідача (а.с. 47).

Крім того, з наявного в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Корсар-А ЛТД" слідує, що за результатами проведеної звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020 р. заборгованість відповідача на користь позивача становить 233567,49 грн., який підписано з боку позивача та відповідача, підписи яких скріплено печатками.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормами ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, беручи до уваги погоджені сторонами умови договору поставки №26/11/1 від 26.11.2019, де сторони чітко погодили та встановили порядок постачання товару, а також погодили порядок та строк його оплати, у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати товару у встановлені пунктом 5.1. Договору строки.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд зауважує, що правила доказування у господарському процесі визначені у ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частин першої, другої та третьої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, відповідно до зазначених правил доказування у господарському процесі у спірних правовідносинах, в яких позивач посилається на нездійснення відповідачем повної та своєчасної оплати поставленого йому товару, відповідач має довести шляхом надання належних та допустимих доказів факт здійснення оплати ним цього товару відповідно до умов договору.

Натомість доказів належного виконання відповідачем умов договору поставки №26/11/1 від 26.11.2019, в частині здійснення покупцем повної та своєчасної оплати товару у розмірі 233567,49 грн. відповідачем суду не надано та у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 233567,49 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення 10 % річних у розмірі 5738,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5402,42 грн., суд вирішив наступне.

Згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному разі, судом встановлено порушення відповідачем умов договору поставки №26/11/1 від 26.11.2019, в частині виконання свого обов`язку зі своєчасної оплати за товар у встановлені пунктом 5.1. договору строки.

Відповідно до п. 8.1. договору у разі невиконання, неповного або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, винна сторона відшкодовує контрагентові збитки, яких зазнали останні, включаючи прямий збиток і втрачену вигоду, а також виконує інші санкції, передбачені цим договором.

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцеві штрафну неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого до постачання товару за кожен день прострочення.

Згідно п. 8.3. договору у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої до оплати суми.

Умовами п. 10.3. договору передбачено, що для штрафних санкцій, передбачених умовами договору, термін позовної давності складає три роки. Штрафні санкції за даним договором нараховуються за весь період прострочення виконання зобов`язань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 10% річних у розмірі 5738,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5402,42 грн., господарський суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам договору, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, визнаються судом обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення пені у розмірі 7168,18 грн., суд вирішив наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У даному разі, враховуючи, що відповідачем добровільно, у передбачений законом спосіб, було укладено із позивачем спірний договір поставки №26/11/1 від 26.11.2019 у відповідача з`явився обов`язок його виконання з урахуванням погоджених сторонами штрафних санкцій за порушення строків виконання умов договору.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, розрахунок виконано арифметично вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 7168,18 грн. є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 Господарського кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат зі сплати судового збору за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору у даній справі покладається на відповідача в сумі 3778,16 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКК ЛТД" (61000, м. Харків, вул. Холодногірська, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем - 2002" (36009, м. Полтава, вул. Кондратенка, 6-А, ) основний борг у розмірі 233567,49 грн., пеню у розмірі 7168,18 грн., 10 % річних у розмірі 5738,75 грн., інфляційні втрати в розмірі 5402,42 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3778,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "05" липня 2021 р.

Суддя Г.І. Сальнікова