РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2021Справа № 910/12726/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестех" 04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 16, ЛІТ. А

про визнання рішення загальних зборів та змін до статуту недійсними

Представники сторін:

Від позивача: Суділковська Н.С. - ордер № 483551 від 24.09.2020 року;

Від відповідача: Бондар Р.В. - довіреність № 1044750 від 17.07.2020 року;

Від відповідача: Лавринович В.О. - довіреність б/н від 01.02.2021 року;

ОБСТАВИНИСПРАВИ:

Гр. ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» про:

- визнання недійсним рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» від 18.05.2013 року, оформлених протоколом № 36, про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту та усі послідуючі рішення товариства, прийняті на його підставі;

- визнання недійсними змін до Статуту товариства, затверджених на підставі рішення Загальних зборів товариства від 18.05.2013 року, оформлених протоколом № 36, та усі послідуючі зміни.

Окрім цього, позивач просить суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» протоколи загальних зборів товариства та зміни до Статуту за період з 18.05.2013 року по 20.08.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем порядку повідомлення про проведення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех», не ознайомлення позивача з порядком денним та прийняття рішення про зміну часток учасників у Статутному капіталі товариства без участі позивача, у зв`язку з чим остання вважає, що було порушено його корпоративні права як учасника цього Товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2021 року було залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху, з огляду на її невідповідність вимогам ст.ст. 162, 164 ГПК України, та надано позивачу 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення встановлених в ухвалі недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 року, за результатами розгляду клопотання б/н від 04.10.2020 року про усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/12726/20, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 09.12.2020 року.

Судом доведено до відома, що 30.11.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив б/н від 27.11.2020 року на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів порушення оспорюваним рішенням загальних зборів товариства прав та законних інтересів позивача як учасника товариства, зокрема, повідомлення гр. ОСОБА_1 про проведення загальних зборів 18.05.2013 року рекомендованим листом від 17.04.2013 року, на підтвердження чого надано відповідні докази.

Окрім цього 30.11.2020 року через канцелярію суду подано заяву б/н від 27.11.2020 року про застосування позовної давності згідно ст. 267 ЦК України та відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки, за твердженням відповідача, відлік строку позовної давності для звернення з даним позовом починається з 01.10.2013 року, а саме з дати проведення загальних зборів учасників товариства 01.10.2013 року, оформлених протоколом № 40, в яких позивач безпосередньо брала участь.

У підготовчому судовому засіданні 09.12.2021 року уповноваженим представником позивача подано для долучення до матеріалів справи заяву б/н від 09.12.2020 року про збільшення позовних вимог, в якій позивач вважає за необхідне сформулювати позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати недійсним рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» від 18.05.2013 року протокол № 36 про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту;

- визнати недійсними зміни до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех», затверджені на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013 року;

- визнати недійсним рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» протокол від 20 серпня 2019 року про зміну відомостей про учасників Товариства, про внесення (затвердження) змін до статуту Товариства та затвердження Статуту Товариства в нові редакції;

- визнати недійсним Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» в новій редакції, затвердженій на підставі протоколу від 30.08.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 09.12.2020 року судом протокольно оголошено перерву на 28.01.2021 року.

Від позивача 23.12.2020 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив б/н від 21.12.2021 року, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що повідомлення про проведення загальних зборів товариства 18.05.2013 року здійснене відповідачем з порушенням ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» та Статуту товариства, надані відповідачем докази такого повідомлення не є належними та допустимими, а отже позивача не було повідомлено про час і місце проведення загальних зборів учасників ТОВ «ВЕСТЕХ» 18.05.2013 року, копії рішення загальних зборів, оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013 року, також не було отримано. Окрім цього ОСОБА_1 зазначає, що 01.10.2013 року та 13.08.2014 року взагалі не проводилось жодних зборів учасників товариства, а отже надані відповідачем копії протоколів загальних зборів ТОВ «ВЕСТЕХ» № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.08.2014 року не мають прийматись судом до уваги. Відповідь на відзив долучена судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.01.2021 року представником позивача подано клопотання б/н від 21.01.2021 року про витребування доказів згідно ст. 81 ГПК України. Зокрема, позивач просить витребувати у відповідача протоколи Загальних зборів товариства та зміни до Статуту за період з 18.05.2013 року по 20.08.2020 року, а також позивач просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестех» надати для огляду в судовому засіданні оригінали протоколів Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.08.2014 року, рішення про проведення зазначених Загальних зборів учасників товариства з порядком денним, повідомлення з доказами направлення про проведення Загальних зборів учасників товариства, протоколи про підсумки реєстрації учасників загальних зборів товариства.

У судових засідання 28.01.2021 та 03.02.2021 року протокольно оголошено перерви у підготовчому засідання на 03.02.2021 та 17.02.2021 року відповідно.

В судовому засіданні 03.02.2021 року уповноваженим представником позивача подано заяву б/н від 03.02.2021 року про зміну предмету позовних вимог, в якій позивачем, зокрема, викладено позовні вимоги, що є ідентичними зазначеним вище в заяві про збільшення позовних вимог від 09.12.2020 року.

В судовому засіданні 17.02.2021 року уповноваженим представником позивача подано заяву б/н від 17.02.2021 року про забезпечення доказів, в якій позивач з посиланням на ст.ст. 110, 111, 112 ГПК України просить суд витребувати у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» протоколи Загальних зборів товариства та зміни до Статуту за період з 18.05.2013 року по 20.08.2020 року, а також зобов`язати відповідача надати на огляд в судовому засіданні оригінали протоколів Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.08.2014 року, рішення про проведення зазначених Загальних зборів учасників товариства з порядком денним, повідомлення з доказами направлення про проведення Загальних зборів учасників товариства, протоколи про підсумки реєстрації учасників Загальних зборів товариства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року заяву позивача від 17.02.2021 року про забезпечення доказів повернуто позивачу без розгляду згідно ч. 4 ст. 111 ГПК України.

За результатами розгляду в судовому засіданні 17.02.2021 року судом встановлено, що в поданій суду заяві від 09.12.2020 року про збільшення розміру позовних вимог, ідентичній за змістом заяві про зміну предмету позовних вимог від 03.02.2021 року, позивач окрім первісно заявлених вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» від 18.05.2013 року, оформленого протоколом № 36, та визнання недійсними змін до Статуту товариства, затверджених на підставі вказаного протоколу, одночасно заявляє вимоги про визнання недійсним рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» протокол від 20.08.2019 року про зміну відомостей про учасників Товариства, про внесення (затвердження) змін до Статуту Товариства та затвердження Статуту Товариства в нові редакції та про визнання недійсним Статут ТОВ «Вестех» в новій редакції, затвердженій на підставі протоколу від 30.08.2019 року, що, за оцінками суду, є новими позовними вимогами, які не були заявлені в первісній позовній заяві, що ґрунтуються на інших обставинах, не зазначених в позовній заяві, в зв`язку з чим, суд розцінює останні як заяву про одночасну зміну предмету та підстав позову, що в поєднанні з одночасною зміною предмету позову шляхом пред`явлення додаткових вимог суперечить приписам чинного господарського процесуального законодавства, отже, заява позивача від 09.12.2020 року збільшення позовних вимог та заява про зміну предмету позовних вимог від 03.02.2021 року в частині пред`явлення додаткових вимог судом не приймається.

Окрім цього, за змістом поданих заяв судом встановлено, що позивачем виключено зі змісту первісно заявлених позовних вимог вимоги про визнання недійсними «усі послідуючі рішення товариства та зміни до Статуту, прийняті на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 18.05.2013 року, оформленого протоколом № 36», що, в свою чергу розцінюється судом як зміна предмету позову.

З огляду на те, що зміна предмету позову є правом позивача, передбаченим ст. 46 ГПК України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права відповідача, а саме, останньому було надано можливість надання заперечень щодо змісту відповідної зміни позовних вимог та наведенні його доводів при розгляді даної справи, заява позивача про зміну предмету позову відповідає загальним вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 ГПК України, а також, зважаючи на те, що відповідна заява гр. ОСОБА_1 подана до суду до закінчення підготовчого засідання, остання прийнята судом до розгляду в редакції, визначеній позивачем, а саме: « 1. Визнати недійсним рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» від 18.05.2013 року протокол № 36 про збільшення розміру статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів учасників, затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі, внесення змін до Статуту; 2. Визнати недійсними зміни до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех», затверджені на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013 року», у зв`язку з чим має місце новий предмет позову, з урахуванням якого здійснюється розгляд спору.

Окрім цього ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та відкладено підготовче засідання на 10.03.2021 року.

У судовому засіданні 10.03.2021 року уповноваженим представником відповідача надано для огляду суду оригінали протоколів загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.04.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року заяву позивача від 17.02.2021 року про забезпечення доказів повернуто позивачу без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з ініціативи суду та відкладено підготовче засідання на 14.04.2021 року.

Уповноваженим представником позивача в підготовчому засіданні 14.04.2021 року подано для долучення до матеріалів справи клопотання б/н від 14.04.2021 року про призначення комплексної судової технічно - почеркознавчої експертизи документів, а саме протоколів загальних зборів учасників ТОВ «Вестех» № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.04.2014 року. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.04.2021 року судом протокольно оголошено перерву на 21.04.2021 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 21.04.2021 року від відповідача надійшли заперечення б/н від 03.02.2021 року на клопотання позивача про призначення судової експертизи; 19.04.2021 року від позивача надійшла заява б/н від 19.04.2021 року разом з доказами направлення на адресу відповідача. Подані документи долучено судом до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 21.04.2021 року клопотання позивача № б/н від 14.04.2021 року про призначення комплексної судової технічно - почеркознавчої експертизи, заслухавши думку сторін, в тому числі заперечення представників відповідача, у зв`язку з відсутністю сукупності визначених приписами ст. 99 ГПК України умов для призначення експертизи та враховуючи остаточний предмет спору у даній справі, визначений за результатами прийняття судом заяви позивача про зміну предмету позову, до складу якого не входять вимоги про оспорення рішень загальних зборів учасників ТОВ «Вестех», оформлених протоколами № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.04.2014 року, а також зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, судом протокольно ухвалено про відмову в задоволенні клопотання позивача № б/н від 14.04.2021 року про призначення комплексної судової технічно - почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/12726/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 27.05.2021 року.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 27.05.2021 року судом протокольно оголошено перерву на 10.06.2021 року.

У підготовчі судові засідання 09.12.2020 року, 28.01.2021 року, 03.02.2021 року, 17.02.2021 року, 10.03.2021 року, 14.04.2021 року та 21.04.2021 року, а також засідання з розгляду справи по суті 27.05.2021 року та 10.06.2021 року з`явились уповноважені представники сторін.

У судових засіданнях з розгляду справи по суті 27.05.2021 року та 10.06.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача в судових засіданнях з розгляду справи по суті 27.05.2021 року та 10.06.2021 року проти задоволення позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, а також підтримали заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.06.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до підвідомчості господарським судам України віднесено справи з корпоративних спорів, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами; під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, у корпоративних відносинах об`єктом захисту виступають корпоративні права учасника товариства.

Загальними для учасника будь-якого товариства є права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість; вийти в установленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь в товаристві, у порядку, встановленому законом тощо.

Порядок створення та управління товариством, відносини учасників між собою та з товариством, правовий статус учасників та самого господарського товариства, яким є товариство з обмеженою відповідальністю, визначаються й регулюються, зокрема, § 1 глави 8 ЦК України, главами 7, 9 ГК України, Законом України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) тощо.

При цьому Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року, який набрав чинності 17.06.2018 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про господарські товариства» у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю, а також, внесено зміни, зокрема, до Цивільного кодексу України, а саме, назву підрозділу 4 § 1 глави 8 « 4. Товариство з обмеженою відповідальністю» та статті 140-151 виключено.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, відповідно до правил дії цивільно-правових актів у часі, визначених у статті 5 Цивільного кодексу України, до спірних правовідносин слід застосовувати норми матеріального права, чинні на час виникнення цих спірних правовідносин, у зв`язку з чим

суд здійснює розгляд спору із застосуванням норм матеріального права, в редакціях, чинних на момент виникнення та існування спірних правовідносин, зокрема, прийняття оспорюваного рішення загальних зборів та внесення змін до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех», здійснених на підставі рішення загальних зборів товариства, оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013 року.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 83 ЦК України юридична особа може створюватися у формі, зокрема, товариства, яким є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників) які мають право участі у цьому товаристві.

Статтею 84 ЦК України встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю є підприємницьким товариством.

За приписами ст. 62 ГК України підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом, юридичною особою, має відокремлене майно, самостійних баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Частиною 5 ст. 63 ГК України визначено, що господарське товариство, як корпоративне підприємство діє, зокрема, на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

За правилами ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 83 ГК України господарське товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестех» є самостійним господарюючим суб`єктом та діє на підставі Статуту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, відповідно до редакції Статуту Товариства, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (проведення Загальних зборів учасників 18.05.2013 року) та була затверджена загальними зборами учасників товариства протокол № 6 від 29.09.2005 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вестех» () було зареєстровано 10.09.1999 року, дата запису: 28.09.2005 року номер запису: 0010570, учасниками товариства є:

- ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві 29.08.1997 року, який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , розмір внеску до статутного фонду 140700,00 грн.;

- ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві 13.09.1997 року, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , розмір внеску до статутного фонду 69300,00 грн.

Частиною 1 ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів (ч. 1 ст. 144 ЦК України).

Статтею 116 Цивільного кодексу України та ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено право учасника господарського товариства брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 145 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників, які складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Пунктом 10.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» визначено, що вищим органом Товариства є Загальні збори його учасників (або їхніх представників).

Загальні збори учасників правомочні приймати рішення по будь-яким питанням діяльності Товариства.

Учасники володіють кількістю голосів на Загальних зборах пропорційно розміру їхніх часток в статутному капіталі.

Загальні збори вважаються правомочними, якщо на них присутні учасник, які мають більш ніж 60% голосів.

До виключної компетенції Загальних зборів учасників відноситься, зокрема, внесення змін до Статуту Товариства, зміна розміру статутного капіталу Товариства (п.п. «б, в» п. 10.2. Статуту).

Відповідно до п. 10.5. Статуту позачергові Загальні збори учасників скликаються за ініціативою Генерального директора чи Ревізійної комісії, а також за вимогами учасників, що володіють не менш як десятьма відсотками голосів.

Пунктом 10.6. Статуту Товариства передбачено, що виконавчим органом є дирекція. Дирекцію очолює Генеральний директор, який призначається Загальними зборами учасників.

Дирекція Товариства складається з Генерального директора, Головного бухгалтера, у разі необхідності заступників Генерального директора, директорів по напрямам та інших найманих працівників та призначається строком на 1 рік (п. 10.6. Статуту).

Відповідно до п. 8.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» (в редакції, яка діяла на дату скликання та проведення Загальних зборів Товариства) для забезпечення діяльності Товариства за рахунок грошових вкладів учасників утворюється статутний капітал в розмірі 210 000 (двісті десяти тисяч) грн.

Учасники Товариства володіли наступними частками: ОСОБА_2 - 140 700,00 грн., що складає 67% статутного капіталу; ОСОБА_1 - 69 300 грн., що складає 33% статутного капіталу (п. 8.2. Статуту).

Відповідно до п. 8.4. Статуту Товариства зміна початкової суми статутного капіталу здійснюється за рішенням Загальних зборів учасників Товариства.

Збільшення статутного капіталу Товариства допускається після внесення усіма учасниками вкладів у повному обсязі. Збільшення статутного капіталу Товариства здійснюється шляхом внесення учасниками Товариствами додаткових вкладів, залученням інших учасників і іншими передбаченими законодавством способами (п. 8.5. Статуту).

Згідно ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), положення якої кореспондуються з п. 10.1. Статуту, загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Судом встановлено, що 18.05.2013 року було проведено Загальні збори учасників Товариства, на яких були присутні учасники Товариства, які володіють 67% часток в статутному капіталі Товариства, а саме - гр. ОСОБА_2 , а також запрошеною була гр. ОСОБА_3 . Результати проведення зборів учасників товариств оформлено протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» № 36, копія якого наявна в матеріалах справи.

За результатами проведення вказаних Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» 18.05.2013 року було прийнято рішення щодо:

- обрання Головою зборів ОСОБА_3 , секретарем - ОСОБА_2 ;

- збільшення статутного капіталу Товариства за рахунок додаткового грошового вкладу учасника Товариства - ОСОБА_2 у розмірі 790 000 (сімсот дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. З урахуванням додаткового вкладу ОСОБА_2 статутний капітал Товариства складатиме 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.;

- затвердження наступного розподілу часток учасників у статутному капіталі Товариства:

- ОСОБА_2 володіє часткою статутного капіталу Товариства у розмірі 930 000 (дев`ятсот тридцять тисяч) грн. 00 коп., що становить 93,07% статутного капіталу Товариства та надає право на 93,07% голосів при голосуванні на загальних зборах учасників;

- ОСОБА_1 володіє часткою статутного капіталу Товариства у розмірі 69 300 (шістдесят дев`ять тисяч триста) грн. 00 коп., що становить 6,93% статутного капіталу Товариства та надає право на 6,93% голосів при голосуванні на Загальних зборах учасників;

- внесення (затвердження) наступних змін до Статуту Товариства:

п. 8.1. Статуту Товариства викласти в такій редакції:

« 8.1. Для забезпечення діяльності Товариства за рахунок грошових вкладів учасників утворюється статутний капітал в розмірі: 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп. Відповідно до статутного капіталу визначається мінімальний розмір майна Товариства, який гарантує інтереси його кредиторів.»

п. 8.2. Статуту Товариства викласти в такій редакції:

« 8.2. Учасники вносять вклади до статутного капіталу у наступних частках:

- ОСОБА_2 , 930 700 (дев`ятсот тридцять тисяч сімсот) грн. 00 коп., що складає 93,07% статутного капіталу;

- ОСОБА_1 , 69 300 (шістдесят дев`ять тисяч триста) грн. 00 коп., що складає 6,93% статутного капіталу.»

Як встановлено судом, вказаний протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТЕХ» № 36 від 18.05.2013 року містить підписи голови загальних зборів ОСОБА_3 та секретаря загальних зборів ОСОБА_2 .

Наразі, факт підписання вказаними особами оспорюваного рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013 року, сторонами не оскаржувався, заперечень щодо дійсності підписів гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 на зазначеному документів від сторін до суду не надходило.

Статтею 100 Цивільного кодексу України встановлено, що право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

Відповідно до ст. 167 ГК України правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацією, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав.

Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Позивач у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог як учасник товариства звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсними рішення Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» від 18.05.2013 року, оформленого протоколом № 36, а також зміни до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех», затверджені на підставі вказаного протоколу загальних зборів учасників товариства № 36 від 18.05.2013 року, як таких, що порушують корпоративні права учасника товариства, оскільки позивача не було повідомлено про проведення 18.05.2013 року Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» та не було ознайомлено з відповідним порядком денним, а отже, на думку позивача, рішення про зміну часток учасників в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» та внесення відповідних змін до Статуту, були протиправно прийняті без участі ОСОБА_1 .

При цьому з матеріалів справи вбачається, що в результаті прийняття загальними зборами учасників, які відбулись 18.05.2013 року, рішень про збільшення статутного капіталу, частка позивача - ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Вестех» істотно зменшилася - з 33% до 6,93%.

Отже, на переконання позивача, її права в результаті збільшення статутного капіталу ТОВ «Вестех» за рахунок додаткового вкладу учасника товариства гр. ОСОБА_2 були порушені, оскільки права учасника господарського товариства, які визначені у законі як корпоративні, здійснюються на пропорційних засадах, тобто з урахуванням розміру частки учасника у статутному капіталі, відтак, оспорювані рішення загальних зборів учасників товариства призвели до обмеження впливу позивача на прийняття загальними зборами відповідних рішень та отримання прибутку товариства.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 98 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Згідно із пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Право на звернення до суду з позовом про визнання недійсними рішень органів управління товариства мають лише ті його акціонери (учасники), які були акціонерами (учасниками) на дату прийняття рішення, що оскаржується.

Як зазначено Пленумом Верховного Суду України (пункти 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів") та Пленумом Вищого господарського суду України (пункти 2.12., 2.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.16 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" (далі - Постанова № 4), підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При вирішенні питання про визнання недійсним рішення загальних зборів слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Так, відповідно правової позиції Великої Палати, викладеної у постанові від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні. Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства та з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори, а також щодо відповідності питань порядку денного зборів питанням порядку денного, які перелічені в отриманому учасником запрошенні на загальні збори учасників товариства.

Отже, корпоративні права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг взяти участь у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні, що в свою чергу є підставою для визнання недійсним рішень загальних зборів.

Поряд із цим позивачеві не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників (акціонерів, членів) рішень, оскільки вплив учасника (акціонера, члена) на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням.

Відповідно до ч. 5 статті 61 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на момент проведення Загальних зборів) про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Судом встановлено за матеріалами справи, що 17.04.2013 року Дирекцією Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» прийнято рішення, оформлене протоколом засідання Дирекції Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» від 17.04.2013 року, про скликання на 18.05.2013 року о 12:00 Загальних зборів Товариства, а також вирішено на порядок денний вказаних зборів винести наступні питання: 1) про обрання голови та секретаря зборів; 2) про збільшення розміру статутного капіталу Товариства за рахунок додаткових вкладів учасників; 3) про затвердження нового розподілу часток учасників у статутному капіталі Товариства; 4) про внесення змін до Статуту Товариства.

Окрім цього засіданням дирекції товариства було вирішено доручити генеральному директору ТОВ «Вестех», а саме ОСОБА_2 , повідомити учасників товариства про проведення 18.05.2013 року загальних зборів учасників ТО «Вестех» шляхом направлення учасниками ТОВ «Вестех» рекомендованими листами повідомлень про проведення 18.05.2013 року загальних зборів учасників ТОВ «Вестех». Копія вказаного протоколу засідання дирекції ТОВ «Вестех» від 17.04.2013 року наявна в матеріалах справи.

Як встановлено судом, Статут Товариства не містить спеціальних умов щодо порядку повідомлення про проведення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех».

В свою чергу положення статті 61 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка була чинною на момент проведення спірних Загальних зборів Товариства (18.05.2013 року)), містять вимогу, за якою товариство має зробити повідомлення про проведення загальних зборів не менш як за 30 днів до їх скликання.

При цьому, ані Закон України «Про господарські товариства», ані Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» не містять обов`язкової вимоги про отримання учасником повідомлення про скликання зборів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 16.09.2015 року у справі № 3-486гс15.

Поряд із цим беручи до уваги конкретні обставини справи суд звертає увагу на те, що направлення повідомлення про проведення загальних зборів учасників товариства листом рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцю проживання учасника такого товариства згідно інформації, наданої останнім та зазначеної в Статуті, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом - учасником товариства перебуває поза межами контролю відправника.

Згідно з матеріалами справи у відповідності до рішення дирекції товариства від 17.04.2013 року учасникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) 17.04.2013 року було направлено повідомлення про скликання Загальних зборів Товариства, факт якого підтверджується наданими відповідачем копіями Реєстру згрупованих відправлень рекомендованими листами повідомлень учасникам про скликання загальних зборів учасників ТОВ «Вестех», що відбудуться 18.05.2013 року, з відміткою поштового відділення про відправку 17.04.2013 року, а також фіскальними чеками № 8282 та № 8283 від 17.04.2013 року про оплату послуг поштового зв`язку з направлення рекомендованих листів, зокрема, № 070 на адресу позивача.

Судом встановлено, що повідомлення були направлені на адреси учасників товариства, які зазначені в діючому на той час Статуті, згідно паспортних даних.

Доказів того, що позивачем було змінено місце реєстрації чи місце проживання, яке було зазначено у наведених вище документах та повідомлення відповідача про таку зміну матеріали справи не містять.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 року у справі №904/6983/17 зазначив, що обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направленням такого повідомлення; відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі № 910/807/17, у випадку заперечення учасником факту повідомлення його з боку товариства про проведення загальних зборів, обов`язок доказування обставин повідомлення позивача про проведення загальних зборів покладається на відповідача, як особу, рішення органу управління якої оспорюється.

При цьому судом враховано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" від 05.03.2009 року № 270 розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Також наданий відповідачем реєстр згрупованих рекомендованих відправлень містить підпис працівника поштового зв`язку та відбиток календарного штемпеля поштового відділення.

Таким чином, в сукупності вказані докази підтверджують факт надсилання всім учасникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Вестех» повідомлення про проведення Загальних зборів 18.05.2013 року із зазначенням часу, місця проведення зборів та порядку денного, та у відповідності до вимог статті 61 Закону України «Про господарські товариства» за 30 днів до дати їх проведення.

В свою чергу, доказів надсилання на адресу позивача будь - яких інших повідомлень або документів від імені ТОВ «Вестех» матеріали справи не містять.

Отже, за наслідком дослідження та оцінки доказів в сукупності суд зазначає, що відповідачем було дотримано вимог діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства щодо повідомлення позивача про проведення Загальних зборів учасників Товариства, та не було допущено порушень, які б могли бути підставою для визнання прийнятого оскаржуваними Загальними зборами учасників рішення та відповідних змін до Статуту на його підставі недійсними.

Окрім цього, як зазначено у п. 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі №923/876/16, а також постановах від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 та від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту у корпоративних правовідносинах, суди мають врахувати також і баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства та надавати оцінку добросовісності відповідачів, які в разі задоволення позовних вимог будуть позбавлені своїх часток або їх частин у грошовому або відсотковому виразі.

В свою чергу суд зазначає, що згідно зі ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує.

При цьому згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2019 року у справі № 234/3341/15-ц, особа, здійснюючи право власності на належне їй майно має діяти відповідально, зокрема, проявляти турботу щодо цього майна, бути обізнаним про його стан тощо. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся з позовними вимогами про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства через сім років після проведення оскаржуваних Загальних зборів, тобто зі значним проміжком часу, що робить втручання суду в діяльність товариства, зокрема, за наслідками розгляду позовних вимог позивача щодо повернення його до попереднього стану, через більш як шість років ще більш надмірним та таким, що не відповідає приписам чинного законодавства.

В той же час, згідно з позицією Конституційного Суду України, викладеною, у Рішенні Першого сенату КСУ від 5 червня 2019 року у справі № 3-391/2018(6048/18) за конституційною скаргою ТОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА», зокрема, в п. 2.2 мотивувальної частини цього Рішення визначено «Неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини (абзац дев`ятий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки.»

Отже, у світлі судової практики законні сподівання та інтерес позивача, пов`язані із реалізацією корпоративних прав, є охоронюваним об`єктом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відносяться визнання правочину недійсним. Також частиною третьої вказаної статті визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 р. у справі № 910/1255/20.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено порушення його корпоративних прав спірним рішенням загальних зборів товариства, а саме шляхом порушення порядку їх скликання, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вестех", яке оформлено протоколом загальних зборів учасників товариства № 36 від 18.05.2013 року.

Суд зазначає, що згідно ст. 52 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Водночас відповідно до ч. 5 ст. 89 ЦК України зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконання оспорюваного рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013 року, в частині реєстрації нової редакції Статуту товариства, відповідач звернувся до державного реєстратора для проведення реєстраційної дії - державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, надавши перелік необхідних документів.

Так, згідно ч.5 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установчі документи юридичної особи, а також зміни до них, викладаються письмово, прошиваються, пронумеровуються та підписуються засновниками (учасниками) або уповноваженими особами, якщо законом не встановлено інший порядок їх затвердження. У випадках, які передбачені законом, установчі документи повинні бути погоджені з відповідними державними органами.

Внесення змін до установчих документів юридичної особи оформляється окремим додатком або викладенням установчих документів у новій редакції. На титульній сторінці додатка до установчих документів юридичної особи робиться відмітка про те, що зазначені документи є невід`ємною частиною відповідних установчих документів.

Зокрема, в матеріалах справи наявна копія зареєстрованих 27.06.2013 року (запис № 3010570) змін до Статуту ТОВ «Вестех», затверджених оспорюваним рішенням загальних зборів товариства, оформлених протоколом № 36 від 18.05.2013 року.

Таким чином, з урахуванням підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Вестех», оформленого протоколом № 36 від 18.05.2013 року, позовні вимоги про визнання недійсними зміни до Статуту ТОВ «Вестех», затверджені на підставі протоколу № 36 від 18.05.2013 року, як похідні також задоволенню не підлягають.

Окрім того, під час розгляду судом позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Вестех", останнім подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки, за твердженням відповідача, відлік строку позовної давності для звернення з даним позовом починається з 01.10.2013 року, а саме з дати проведення загальних зборів учасників товариства 01.10.2013 року, оформлених протоколом № 40, в яких позивач безпосередньо брала участь, у зв`язку з чим ТОВ "Вестех" зазначає про наявність підстав згідно приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Отже, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд.

У ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (п. 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.(п. 5).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, відповідно до п. 8 ч. 2 вищевказаної статті ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

В той же час, за умовами статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року у справі № 911/926/17 зазначив, що порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції до 15.12.2017 року) та статтею 74 ГПК України (у редакції чинній з 15.12.2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

З огляду на вищезазначене, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено порушень прав та законних інтересів позивача у даній справі, які б підлягали судовому захисту, підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення відповідної заяви ТОВ «Вестех» відсутні.

Окремо суд зазначає, що, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколами № 40 від 01.10.2013 року та № 46 від 13.08.2014 року, в яких брала участь позивач, що засвідчено підписами ОСОБА_1 на відповідних протоколах, як таким, що не входять до предмету доказування у даній справі, судом правова оцінка не надавалась, в тому числі в контексті переривання строків позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Поряд із цим суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2021 року.

Суддя А.М.Селівон