РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2021Справа № 910/3038/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В, м. Київ, 04112, )

до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ." (проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А, Київ 04210, )

про відшкодування 46 985, 45 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ." (далі - відповідач) про відшкодування 46 985, 45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245003/4093/0001046 від 28.09.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Vollkswagen Tiguan" реєстраційний номер д/н НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою від 26.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.03.2021 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з причин недотримання водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженої протоколом керівного органу Моторного (транспортного) страхового бюро України, що унеможливило встановлення страховиком факту дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання, та просив суд прийняти рішення щодо відшкодування витрат на оплату послуг адвоката позивача за критерієм встановлення їхньої дійсності та необхідності, а їхнього розміру обґрунтованим.

08.04.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просив залучити у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), зобов`язати третіх осіб надати суду письмові пояснення щодо повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) від 28.03.2019, зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) надати пояснення з приводу того, чому ним були надані пояснення відповідачу 30.07.2019, в той час як повідомлення про ДТП від 28.03.2019 не містить жодних зауважень, в тому числі про вказання вини іншого учасника ДТП.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка", як страховиком, та ОСОБА_3 як страхувальником було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245003/4093/0001046 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, наземним транспортним засобом - автомобілем марки "Volkswagen Tiguan" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Згідно розділу 3 договору страховим ризиком, зокрема вважається дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) (підпункт 3.1.2. пункту 3.1. договору), страховим випадком по страхуванню КАСКО є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок подій, визначених у пункті 3.1. договору.

Строк дії договору встановлено з 00 год. 00 хв. 29.09.2018 по 24 год. 00 хв. 28.09.2019.

28.03.2019 у місті Луцьку по вул. Чернишевського сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів "Volkswagen Tiguan" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та БАЗ А 079 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "Ю.ЕС.АЙ." згідно полісу серії АМ №008403969, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 28.03.2019.

За результатами огляду транспортного засобу (оформленого протоколом від 30.03.2019) з урахуванням ремонтної калькуляції, загальна вартість запчастин та ремонтних робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen Tiguan" д/н НОМЕР_1 відповідно до рахунку-фактури СТО склала 49 910, 45 грн.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт №00295556 від 22.04.2019 та визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування у розмірі 46 985, 45 грн, виплата якої підтверджується платіжним дорученням №083828 від 24.04.2019.

Як зазначає позивач, відповідно до повідомлення про ДТП від 28.03.2019 (європротоколу) водій транспортного засобу «БАЗ» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 під час зміни смуг зіткнувся із транспортним засобом "Volkswagen Tiguan" д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в одному і тому ж напрямку, відтак водій транспортного засобу БАЗ д/н НОМЕР_2 ОСОБА_2 є винним у ДТП.

08.05.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою № 24976 щодо виплати страхового відшкодування (вих. № 2735 від 08.05.2019), відповідно до змісту якої особою, винною в настанні ДТП, є особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідачем.

Однак, розглянувши вказану заяву, відповідач 01.08.2019 направив лист за № 51-3274 від 01.08.2019 (отримано позивачем 07.08.2019 за №7308), в якому зазначив, що підстави для виплати страхового відшкодування відсутні. Оскільки відповідно до пояснень ОСОБА_2 про обставини ДТП, наданих відповідачу 30.07.2019, під час складання повідомлення про ДТП 28.03.2019 обидва водії визнали, що у скоєнні ДТП винен водій ОСОБА_1 . При відсутності згоди водіїв щодо обставин скоєння ДТП, учасники ДТП відповідно до правил дорожнього руху повинні повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських для належного оформлення ДТП відповідно до вимог законодавства. Відповідно до п.37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відтак, у зв`язку з відмовою відповідача виплатити страхового відшкодування на користь позивача, останній звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми, що становить 46 985, 45 грн у порядку суброгації.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" № 1306 від 10.10.2001, визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами "д" - "є" пункту 2.10 цих Правил.

Відповідно до пункту 33.2 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 1 Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 (далі - інструкція), Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Повідомлення) - письмове повідомлення встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) зразка, яке надається Страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками міліції (пункт 2. інструкції).

При складанні повідомлення використовується тільки один комплект документів, що складається з трьох аркушів: титульної сторінки, оригіналу та копії повідомлення будь-якого учасника ДТП (пункт 3. інструкції).

Повідомлення заповнюється чітко, розбірливо, від руки кульковою ручкою, бажано друкованими літерами, при цьому обов`язково зазначаються всі відомості про кожного учасника ДТП. Вибір учасником колонки (жовта чи блакитна) не має значення (пункт 4. інструкції).

У разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання (пункт 5. інструкції).

Згідно з пунктом 7 інструкції у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП; у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту); у пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу; у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком "X" обставини, які відносяться та характеризують ДТП. У пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг. Для позначення автомобіля використовується позначка « »; Для зображення роздільних смуг, перехрестків та вулиць використовуються позначки «¦ », « + », « = ».

З пояснень відповідача про вмотивованість свого рішення про відмову у відшкодування вбачається, що він керувався приписами пункту 37.1.3 статті 37 вищезазначеного закону, в якому, зокрема, зазначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

З наданої копії складеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідачу неможливо встановити фактичні та обставини причини ДТП, а водії, як вбачається з матеріалів справи, дають протилежні за змістом пояснення про причини. Таким чином, не дотримана одна з основних умов, визначених законодавством України, щодо можливості складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а саме згоди водіїв щодо обставин її скоєння.

Суд не погоджується з доводами позивача, що за складеним повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 28.03.2019, вина водія транспортного засобу «БАЗ» д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , є доведеною.

Водночас суд зазначає, що встановлення винної сторони у дорожньо-транспортній пригоді із залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про що заявив позивач у відповіді на відзив, не є завданням судочинства у господарського судочинства.

Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено перелік дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати. Зокрема, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди (пп. 33.1.1. ст.33 Закону).

Недотримання учасниками ДТП приписів даної статті тягне за собою наслідки, передбачені 37.1.3 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме відмову у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, враховуючи відсутність встановленої вини водія транспортного засобу «БАЗ» д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у настанні ДТП 28.03.2029 у місті Луцьку по вул. Чернишевського, суд дійшов висновку про відсутність обов`язку відповідача сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 46 985, 45 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позаяк, під час розгляду справи, позивачем не надано належних доказів у підтвердження наявності правових підстав для відшкодування сплаченої суми страхового відшкодування суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.07.2021.

Суддя Н.І. Ягічева