ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021м. ДніпроСправа № 904/4476/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєв Е.М. за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" (49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 77, ідентифікаційний код 00121815)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 63, кв. 74, ідентифікаційний код 42048961)

про стягнення 153 976,33 грн. заборгованості з орендної плати, 34 789,65 грн. 10% штрафу, 6 860,92 грн. 3% річних, 11 287,45 грн. інфляційних втрат, 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати

Представники:

Від позивача: Волобуєв Д.В., ордер, адвокат

Від позивача: Гейко В.І., паспорт, керівник

Від відповідача: Порохов М.В., паспорт, директор

Від відповідача: Шмалько Ю.О., довіреність, адвокат

В засіданні бере участь: Савченко А.В., паспорт, вільний слухач

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №б/н від 19.04.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" заборгованості на загальну суму 394 803,59 грн., з яких:

- 153 976,33 грн. заборгованість з орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року;

- 34 789,65 грн. 10% штраф;

- 6 860,92 грн. 3% річних за загальний період з 25.06.2018 по 05.04.2021;

- 11 287,45 грн. інфляційні втрати за загальний період з липня 2018 року по березень 2021 року;

- 187 889,24 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати по сплату судового збору у сумі 5 922,06 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 6 400,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №92 від 01.05.2018 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року. Позивач вважає відмови від підписання акту приймання-передачі приміщень та не повернення ключів від приміщень, що орендувалися, проявом умисного порушення відповідачем права позивача на повернення приміщень та користування ними в подальшому. Станом на 05.01.2021 приміщення №№ 8, 9, 10, 11 та частина естакади в виробничому корпусі літера Г-1; приміщення №№ 12, 30, 31 та частина естакади в виробничому корпусі літера Г-1; приміщення №№ 3, 13, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 34, 37, 38, 39 в виробничому копусі літера Г-1 за актом приймання-передачі повернуті не були. Фактичною датою повернення орендованих приміщень з користування відповідача позивача вважає 02.03.2021.

Ухвалою суду від 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/4476/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08.06.2021 о 14:45 год.

До суду 02.06.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву яким просить суд визнати причину пропуску направлення відзиву поважною, відновити його, прийняти відзив до розгляду та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначає, що 05.11.2020 направив позивачу лист повідомлення про припинення договору оренди, тобто фактично договір припинив свою дію з 08.12.2020. Також на адресу позивача був направлений лист від 22.12.2020 №31 з пропозицією з`явитися 25.12.2020 в 11 год. 00 хв. для підписання акту прийому-повернення об`єктів оренди, проте зазначений лист орендар залишив без відповіді. Так само був проігнорований повторний лист від 28.12.2020 з пропозицією з`явитись 30.12.2020 для оформлення повернення-приймання орендованого майна. Про не з`явлення представників орендодавця для приймання орендованого майна, ключів і підписання акту прийому-повернення від 25.12.2020 складено відповідний комісійний акт. Таким чином відповідач вважає безпідставними у будь-якому разі вимоги позивача про стягнення заборгованості за грудень 2020 року - січень 2021 року, відповідних господарських санкцій та неустойки.

Також відповідач зазначає, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 25 000,00 грн. витрати на правничу допомогу.

До суду 08.06.2021 відповідача подана заява у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої повідомив, що остаточний розрахунок суми судових витрат з відповідними доказами буде наданий відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До суду 08.06.2021 позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відповіді на відзив у зв`язку з тим, що відзив відповідача позивачем отримано 08.06.2021.

У судовому засіданні 08.06.2021 розгляд справи відкладено на 24 червня 2021 року о 12:30 год.

До суду 15.06.2021 надійшла відповідь позивача на відзив в якому зазначає, що відповідач у своєму відзиві не наводить жодних контр-розрахунків щодо викладеного у документі "Розрахунок днів затримки несплаченої суми орендної плати за договором №92 від 01.05.2019", не надає жодних доказів здійснення сплат в адресу позивача щодо оплати саме орендної плати за договором №92 від 01.05.2018, не надає жодних аргументованих заперечень щодо розрахункової суми заборгованості, штрафних санкцій, % річних та інфляційних втрат за договором №92 від 01.05.2018, а лише частково підтверджує правильність здійснення розрахунків шляхом надання документу "Фільтрована виписки АТ КБ "Приватбанк".

Також позивач зазначає, що фактична зупинка виробничого процесу відповідача пов`язана із застосуванням до відповідача позивачем оперативно-господарських санкцій, передбачених діючим цивільним законодавством України та укладеними між позивачем і відповідачем договорами №92 від 01.05.2018, №92/1 від 01.05.2018, що були накладені у формі обмеження доступу до електричних мереж та мереж водопостачання через несплату відповідачем наявних заборгованостей за зазначеними договорами. Позивач, направляючи відповідачу лист №18 від 23.10.2020, зробив все залежне від нього задля уникнення негативних економічних наслідків для відповідача, навіть в умовах наявності у договорі №92/1 від 01.05.2018 прямої вказівки на відсутність необхідності направлення такого листа в адресу відповідача. Відповідач сам допустив виникнення у нього заборгованостей за договорами №92 від 01.05.2018, №92/1 від 01.05.2018, не здійснив жодних дій з оплати наявної в нього заборгованості за зазначеними договорами задля уникнення негативних наслідків для себе, жодним чином на лист №18 від 23.10.2020 не відреагував, жодних пропозицій щодо порядку та строків погашення зазначеної заборгованості позивачу не надав, чим і викликав необхідність застосування до себе оперативно-господарських санкцій у формі обмеження доступу до електричних мереж та мереж водопостачання.

Крім того, позивач зазначає, що згідно з встановленого пунктом 10.1 договору №92 від 01.05.2018 порядку припинення договору витікає необхідність саме повідомлення сторони про його припинення, а не складення такого документу як "повідомлення" чи його направлення стороні у строк не менший за 30-ти денний. Враховуючи, що до моменту написання відзиву на позовну заяву відповідач жодного разу не вказував на факт припинення, на його думку, договору оренди №92 від 01.05.2018 - 08.12.2020, на факт звільнення приміщень до цієї дати, почав пропонувати провести приймання-передачу ключів від приміщень та приміщень з 25.12.2020, зазначена дата припинення договору оренди 08.12.2020 не малася на увазі у листі повідомленні про розірвання договору №92 від 01 травня 2020 року №31 від 05.11.2020, а фактична підготовка приміщень для здачі (їх звільнення) відбулося лише 25.12.2020.

Позивач стверджує, що не пристав на пропозиції щодо проведення приймання-передачі приміщень, викладені у листах №31 від 22.12.2020, №31 від 28.12.2020 відповідно 28.12.2020 та 30.12.2020 не тому, що хотів донарахувати додаткову орендну плату за 11 та 6 календарних днів відповідно порівняно з запропонованою раніше позивачем датою 05.01.2021, а тому, що дати відправлення зазначених листів виключили будь-яку можливість для позивача отримати ці листи у строки, прийнятні для їх розгляду та прийняття викладених у них пропозицій.

Позивач зазначає, що відповідач не зробив взагалі жодних залежних від нього дій задля сплати заборгованості з орендної плати приміщень за договором №92 від 01.05.2018, відповідач не зробив взагалі жодних залежних від нього дій задля повернення приміщень за договором №92 від 01.05.2018, відповідач відмовився від підписання актів приймання-передачі приміщень 05.01.2021 через зазначення у таких актах реальної дати проведення приймання-передачі приміщень - 05.01.2021, а також через наявність у зазначених актах посилань на додатки до них, які фіксували здійснення у приміщеннях конструктивних змін без отримання дозволу відповідачем від позивача навіть в умовах, коли позивач жодного разу та жодним чином не відмовлявся приймати приміщення від відповідача з будь-яких причин, в тому числі з причин внесення відповідачем конструктивних змін у приміщеннях. Відповідач наполягав на підписанні власних актів приймання-передачі приміщень, які були направлені ним поштою та датовані не реальною датою приймання-передачі приміщень -05.01.2021, а запропонованою ним раніше датою 30.12.2020, а також не містили жодних посилань на результати проведення огляду приміщень під час проведення приймання-передачі, які виявилися у зафіксованих зауваженнями орендодавця до технічного стану об`єктів оренди від 05.01.2021, від підпису яких представники відповідача також відмовилися та які було складено в їх присутності. Позивач, в результаті відмови відповідача із зазначених вище причин підписати акти приймання-передачі об`єктів оренди та повернути ключі від приміщень, тимчасово втратив доступ до орендованих відповідачем приміщень та не зміг здати їх в оренду, в чому і виявляється вина відповідача, наявність якої є передумовою застосування до відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне повернення об`єктів оренди.

До суду 22.06.2021 надійшло клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копії договору №92/1 від 01.05.2018 на спільне використання технологічних мереж електропостачання, водопостачання, каналізації основного споживача та на відшкодування витрат на послуги утилізації сміття, охорони об`єктів, акта звіряння взаємних розрахунків за договором №92/1 від 01.05.2018, №92 від 01.05.2018, листа №18 від 23.10.2020 про припинення подачі електроенергії відповідачу, з доказами направлення, та банківські виписки.

До суду 23.06.2021 відповідачем подані заперечення на відповідь позивача на відзив в яких зазначає, що відповідач 05.11.2020 направив лист повідомлення про припинення договору оренди. Тобто фактично договір припинив свою дію з 08.12.2020 згідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом міністра інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 (дві доби у межах міста). Факт отримання цього листа і та обставина, що в ньому мова йшла саме про припинення договору оренди не заперечувалася позивачем ані у його листах, ані у позові та відповіді на відзив. При цьому позивач стверджує, що отримав наш лист від 05.11.2020 другого грудня 2020 року, хоча належними доказами це не підтверджує.

Відповідач наголошує, що на адресу позивача був направлений лист від 22.12.2020 №31 з пропозицією з`явитись 25.12.2020 в 11 годин 00 хвилин для підписання акту прийому-повернення об`єктів оренди (вихідний день у цю дату не мав бути перешкодою для дій у межах цивільно-правових відносин). До того ж такий же лист було повторного направлено 28.12.2020 з пропозицією з`явитись 30.12.2020 для оформлення повернення - приймання орендованого майна і також було залишено позивачем без відповіді і реагування. Відповідач зазначає, що посилання позивача на правовідносини, що витікають з договору №92/1 від 01.05.2018 не мають жодного відношення до цієї справи.

У судовому засіданні 24.06.2021 оголошувалась перерва до 30.06.2021 о 15:00 год.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 30.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" (далі - орендар, відповідач) 01.05.2018 укладено договір оренди №92, з урахуванням додаткових угод до договору, зокрема від 27.12.2018, від 10.06.2019 та від 31.07.2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передав, а орендар приймав у тимчасове платне користування наступні приміщення:

- приміщення № 2 загальною площею 17,9 квадратних метрів, в адміністративному корпусі (літера А-2);

- приміщення № 8, № 9, № 10, № 11 та частина естакади загальною площею 370,1 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1);

- приміщення № 5 загальною площею 18,0 квадратних метрів, в адміністративному корпусі (літера А-2);

- приміщення № 12, 30, 31 і частина естакади загальною площею 151,14 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1);

- приміщення № 3, 13, 37, 17, 18, 19, 20, 21, 38, 39, 24, 25, 26, 27, 23, 22, 34, 35, 14, 15, 16 загальною площею 929,7 квадратних метрів, в виробничому корпусі (літера Г-1).

Загальна площа всіх орендованих приміщень за договором складала 1486,84 квадратних метрів (далі - об`єкти оренди).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 та 2.1 договору, адреса об`єктів оренди: 49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, б. 77. Вказані приміщення є власністю орендодавця. Метою оренди об`єктів є їх використання для виробничої діяльності, згідно КВЕД 22.19 Виробництво інших гумових виробів.

Згідно з п. 6.1 договору об`єкти оренди повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 10 днів з моменту укладення договору. Орендодавець зобов`язаний звільнити об`єкти оренди та підготувати їх для передачі орендарю.

Згідно з п. 6.2 договору факт передачі об`єктів оренди фіксується актом прийому-передачі, підписаним уповноваженими особами сторін. З моменту підписання акта орендодавець надає безперешкодний доступ персоналу орендаря до об`єкта оренди.

Відповідно до актів приймання-передачі об`єктів оренди від 01.05.2018, від 01.01.2019 та від 14.06.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування вищевказані об`єкти оренди, які знаходяться за адресою: 49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, б. 77 (а.с. 25-27 том 1).

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за наступні місяці (починаючи з липня 2018) здійснюється орендарем самостійно (без рахунку орендодавця) щомісяця протягом дії договору оренди авансом на наступний місяць до 25 числа поточного місяця.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що повернення об`єктів оренди орендодавцю здійснюється на протязі 2 (двох) робочих днів з дня припинення дії цього договору та оформлюється актом приймання-передачі (повернення), який є невід`ємною частиною цього договору. У акті приймання-передачі (повернення) зазначається технічний стан об`єктів оренди на момент їх повернення орендодавцеві.

Згідно з п. 7.2 договору до моменту підписання актів повернення об`єктів оренди орендодавцю, орендар зобов`язаний в повному обсязі та своєчасно проводити орендні платежі згідно п.п.3.1 та 3.2 договору.

Пунктом 7.5 договору передбачено, що об`єкти оренди мають бути повернені орендодавцеві у стані не гіршому, ніж той, в якому вони були передані в оренду з урахуванням нормального зносу.

Пунктом 8.1.1 договору передбачено, що у разі прострочення з оплати орендних платежів на строк більше 5 календарних днів штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Пунктом 8.2 договору передбачено, що сплата орендарем пені та штрафів за пунктами 8.1.1-8.1.3 не звільняють його від виконання умов цього договору.

Відповідно до п.10.1 договору договір може бути розірвано достроково на вимогу однієї з сторін, за умови обов`язкового письмового попередження іншої сторони не менш, як за 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до п. 11.4 та п. 11.5 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31 грудня 2018 року. Цей договір автоматично продовжується на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку його дії, письмово не повідомить про його розірванні.

Відповідачем 05.11.2020 надіслано позивачу лист-повідомлення №31 від 05.11.2020 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018, який за твердженням позивача отримано 02 грудня 2020 року.

У позовній заяві позивач зазначив, що вважає, що починаючи з 01.01.2021 договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію.

Повідомленням № 031220/1 від 03.12.2020 позивачем було запропоновано підготувати об`єкти оренди до передачі у відповідності до умов договору та провести 5 січня 2021 року приймання-передачі (повернення) об`єктів оренди.

Відповідачем на адресу позивача були направлені лист від 22.12.2020 №31 (а.с. 84-86 том 1) з пропозицією з`явитись 25.12.2020 в 11 год. 00 хв. для підписання акту прийому-повернення об`єктів оренди та лист від 28.12.2020 №31 (а.с.87-89 том 1) з пропозицією з`явитись 30.12.2020 для оформлення повернення-приймання орендованого майна.

05 січня 2021 року орендарем частково було повернуто наступні об`єкти оренди:

- в адміністративному корпусі (літера А-2): приміщення №2 та №5 загальною площею 35,9 квадратних метрів;

- в виробничому корпусі (літера Г-1): приміщення №35 загальною площею 14,2 квадратних метрів.

Під час приймання-передачі (повернення) інших орендованих приміщень, орендодавцем було виявлено не погоджені конструктивні зміни (перепланування), вказане було викладено в зауваженнях орендодавця до технічного стану об`єктів оренди від 05.01.2021 (а.с. 39-43 том 1). Відповідач відмовився від підписання акту приймання-передачі приміщень. Позивачем засобом поштового зв`язку, екземпляри не підписаного акту приймання-передачі приміщень та інших документів складених 05.01.2021, було направлено орендарю.

Позивачем 27.02.2021 на адресу відповідача направлено претензію про повернення приміщень, ключів від приміщень та сплату неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди орендодавцю (вих. № 230221/1 від 23.02.2021) (а.с. 44-46 том 1).

Позивачем 02.03.2021, з метою отримання доступу до орендованих за договором приміщень та фіксування технічного стану приміщень, що повертаються орендарем до власника, у зв`язку із припиненням договору оренди, було створено комісію. З метою отримання доступу до приміщень орендодавцем було зламано замки у приміщеннях у присутності створеної комісії. На підставі чого було складено акт повернення об`єктів оренди в односторонньому порядку від 02.03.2021 (а.с. 47 том 1).

Позивач стверджує, що в результаті систематичного порушення відповідачем термінів оплати орендної плати в повному обсязі, недоплати у строки визначені договором сум орендної плати, враховуючи прострочення орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, можна робити висновок, що станом на момент звернення позивача із даним позовом відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору оренди № 92 від 01.05.2018, а також норми чинного законодавства України.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 153 976,33 грн. заборгованості з орендної плати за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року та січень 2021 року, 34 789,65 грн. 10% штрафу на підставі п.8.1.1 договору, 6 860,92 грн. 3% річних та 11 287,45 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України.

Предметом доказування по справі є обставини укладання договору, строк дії договору, наявність акту приймання-передачі орендованого майна, сплати орендних платежів, наявність заборгованості зі сплати орендних платежів.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 Цивільного кодексу України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 Цивільного кодексу України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 Господарського кодексу України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 Цивільного кодексу України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідачем 05.11.2020 надіслано позивачу лист-повідомлення №31 від 05.11.2020 про прийняття відповідачем рішення про припинення договору оренди №92 від 01.05.2018, який за твердженням позивача отримано 02 грудня 2020 року.

Таким чином, договір оренди № 92 від 01.05.2018 припинив свою дію 31.12.2020.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням умов п. 3.3 договору строк виконання відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати є таким, що настав.

Отже, встановивши факт невиконання відповідачем зобов`язання по своєчасному і в повному обсязі внесенню орендної плати, господарський суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по орендній платі за березень, жовтень, листопад, грудень 2020 року у сумі 145 737,28 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за спірним договором належним чином не виконав, орендну плату не сплатив, у зв`язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 145 737,28 грн.

Будь-яких документів на підтвердження відсутності заборгованості відповідач до матеріалів справи не надав, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 145 737,28 грн. є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню, в решті позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за січень 2021 року у сумі 8 239,05 грн. відмовити.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після здійсненої судом перевірки 3% річних та інфляційних витрат, з урахуванням часткового задоволення орендної плати, позовні вимоги в частині стягнення 2 004,23 грн. 3% річних та 6 522,11 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню, в решті вимог необхідно відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з п.8.6 договору за порушення строків внесення орендної плати або сплати її у неповному обсязі, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі добової орендної плати за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок 10% штрафу, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідачем допущено затримку внесення орендних платежів у сумі 145 737,28 грн., у зв`язку із чим вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого умовами п. 8.1.1 договору, на суму 14 134,66 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в решті необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 187 889,24 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати за січень, лютий та березень 2021 року суд зазначає наступне.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

За змістом статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 Цивільного кодексу України та статті 216 Господарського кодексу України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Законодавець у частині першій статті 614 Цивільного кодексу України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем двічі пропонував позивачу зустрітись та скласти акти приймання-передачі об`єктів оренди. Таким чином, матеріали справи не містять доказів щодо умисного не виконання відповідачем обов`язку щодо передачі об`єктів оренди у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 187 889,24 грн. неустойки не підлягають.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі зі сплати судового збору у розмірі 2 525,97 грн. покладаються на відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 6 400,00 грн.

Відповідно до укладеного між позивачем (далі - клієнт) та Адвокатським бюро "Дмитра Волобуєва" (далі - бюро) договору про надання правової допомоги №6 від 01.04.2021 бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу.

Термін дії договору з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (п.4.1 договору). Дія договору припиняється через один рік з дня його укладення (п.4.2 договору).

Розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах договору правову допомогу, складає 800,00 грн. за одну годину роботи адвоката (п.3.1 договору).

Адвокатом складено передній розрахунок суми судових витрат на правову допомогу :

- ознайомлення та вивчення матеріалів справи 2 год. - 1 600,00 грн.;

- складання розрахунку основної заборгованості з орендної плати за договором №92 від 01.05.2018, штрафних санкцій за договором, трьох процентів річних, інфляційних втрат, неустойки у розмірі подвійної орендної плати 1 год. - 800,00 грн.;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ "НВП "Міан" на користь ТДВ "ЕПМ-3" 3 год. - 2 400,00 грн.;

- участь адвоката в засіданнях (попередньо) Господарського суду Дніпропетровської області 2 год. - 1 600,00 грн.;

всього 6 400,00 грн.

Доказом повноважень адвоката на представництво інтересів відповідача у справі є ордер серія АЕ №1066640 від 01.04.2021 (а.с.56 том 1).

За змістом статті 123 цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За обставинами справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подані відповідачем до суду в межах передбаченого законом строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Здійснивши аналіз заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, суд приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Прийнятною сумою за добросовісне надання послуги адвоката з вивчення та правового аналізу матеріалів справи та підготовки позову суд вважає 6 400,00грн.

За таких обставин загальна сума витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням критеріїв, визначених статтею 126 Господарського процесуального кодексу України, становить 6 400,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 165, 202, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" про стягнення 153 976,33 грн. заборгованості з орендної плати, 34 789,65 грн. 10% штрафу, 6 860,92 грн. 3% річних, 11 287,45 грн. інфляційних втрат, 187 889,24 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Міан" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 63, кв. 74, ідентифікаційний код 42048961) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Електропівденмонтаж-3" (49127, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 77, ідентифікаційний код 00121815) 145 737,28 грн. заборгованості з орендної плати, 14 134,66 грн. 10% штрафу, 2 004,23 грн. 3% річних, 6 522,11 грн. інфляційних втрат, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 525,97 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 400,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 05.07.2021.

Суддя Е.М. Бондарєв