ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. Справа№ 910/18768/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Сітайло Л.Г.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Ігнатенко С.С. (ордер АС №1020527 від 15.12.2020);

від відповідача - Коваль О.С. (довір. №54-Д від 31.12.20);

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021

у справі № 910/18768/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного підприємства "Альтенер"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 3486925, 72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 у справі №910/18768/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Приватного підприємства "Альтенер" пеню в розмірі 1 033 616,38грн, штраф у розмірі 1 865 647,81грн, 3% річних в розмірі 256 845,85грн, інфляційну складову боргу в розмірі 285 250,02грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 51620,40грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідач, вироблену позивачем електричну енергію, як виробником за «зеленим» тарифом, за актами купівлі-продажу електроенергії за лютий -вересень 2020 оплатив з порушенням строку, встановленого умовами договору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- наявність в матеріалах справи підписаних актів купівлі-продажу жодним чином не підтверджує виникнення зобов`язання відповідача з оплати, тоді як доказів їх отримання «Гарантованим покупцем» позивачем представлено не було;

- матеріали справи не містять доказів, що підтверджують дату отримання «Гарантованим покупцем» актів купівлі-продажу, отже позивачем не було обґрунтовано дати виникнення зобов`язань відповідача з остаточної оплати електричної енергії, купованої у спірних періодах, та, відповідно, дати виникнення прострочення зобов`язань з оплати електричної енергії спірних періодів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Буравльова С.І., Сітайло Л.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021, справу №910/18768 призначено на 30.06.2021.

Від відповідача (23.06.2021) надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки, 3% річних та інфляційних нарахувань, в задоволення якого колегією суддів відмовлено, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Від відповідача (23.06.2021) надійшло клопотання про залучення ПрАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» в якості третьої особи на стороні відповідача, в задоволення якого колегією суддів відмовлено, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Від відповідача (23.06.2021) надійшло клопотання про залучення КМУ третьою особою на стороні відповідача, в задоволення якого колегією суддів відмовлено, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Від відповідача (23.06.2021) надійшло клопотання про залучення НКРЕКП третьою особою на стороні відповідача, в задоволення якого колегією суддів відмовлено, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Від позивача (22.06.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає про те, що:

- відповідач електричну енергію, вироблену позивачем, як виробником за «зеленим» тарифом, за актами купівлі-продажу електроенергії за лютий-вересень 2020 оплатив з порушенням строку, встановленого умовами договору;

- відповідачем в апеляційній скарзі зазначається, що актом коригування від 01.02.2021 до акту купівлі-продажу серпня 2020 внесено зміни та визначено, що вартість електроенергії за серпень 2020 становить на 1075,61грн менше, ніж зазначено позивачем, однак поза увагою відповідача залишилась та обставина, що вказаний акт коригування складений тільки 01.02.2021, водночас, як вбачається зі змісту уточненого розрахунку сум, що стягуються, позивач розрахунок штрафних санкцій здійснив станом на 30.10.2020, керуючись наявними у нього первинними документами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегією встановлено.

31.08.2016 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ за договором) та Приватним підприємством "Альтенер" (ВАД за договором) був укладений договір №12548/03 (далі-договір), за умовами якого ВАД зобов`язувалось продавати, а ДПЕ зобов`язувався купувати електроенергію, вироблену ВАД та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

У подальшому 30.06.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ за договором), Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець за договором) та Приватним підприємством "Альтенер" (виробник за "зеленим" тарифом за договором) була укладена додаткова угода № 184/01 (далі - додаткова угода № 184/01), за умовами якої сторони дійшли згоди викласти в новій редакції вищевказаний договір, а також замінити сторону договору ДП "Енергоринок" на ДП "Гарантований покупець".

23.04.2020 між Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець за договором) та Приватним підприємством "Альтенер" (виробник за "зеленим" тарифом за договором) була укладена додаткова угода № 1236/01/20 (далі - додаткова угода № 1236/01/20), за умовами якої сторони дійшли згоди викласти договір № 12548/03 від 31.08.2016 в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01) за цим договором виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі, Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Пунктом 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1236/01/20) за цим договором продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядку продажу електричної енергії споживачами).

Згідно з п. 2.3 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди № 1236/01/20) виробник (продавець) за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника (продавця) за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

За умовами п. 2.4 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01) виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

Продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за "зеленим" тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за "зеленим" тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України (п. 2.4 договору в редакції додаткової угоди № 1236/01/20).

Відповідно до п. 2.5 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди № 1236/01/20) вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробника (продавця) за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку (або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами) на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.

Згідно з п. 3.2 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди № 1236/01/20) розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.3 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди № 1236/01/20) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників (продавців) за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку (або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами).

За умовами п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Пунктом 10.4 Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що після отримання від продавця акту купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди № 1236/01/20) обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку (або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами) на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку (або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами).

Згідно з п. 8.3 Порядку фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У п. 7.4 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01) сторони також погодили строк дії договору та вказали, якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, і Регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

У п. 7.4 договору (в редакції додаткової угоди № 1236/01/20) сторони погодили строк дії договору та вказали, якщо продавець за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, та Регулятором уже встановлено йому "зелений" тариф і продавець за "зеленим" тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

Господарським судом міста Києва встановлено, що сторонами спору були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за:

- лютий 2020 року від 29.02.2020 на суму 3 554 983,67грн;

- березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 5 479 311,47грн;

- квітень 2020 року від 30.04.2020 на суму 5 621 978,99грн;

- травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 5 922 154,44грн;

- червень 2020 року від 30.06.2020 на суму 5 191 297,45грн;

- липень 2020 року від 31.07.2020 на суму 6 042 407,17грн;

- серпень 2020 року від 31.08.2020 на суму 2 486 873,29грн;

- вересень 2020 року від 30.09.2020 на суму 1 432 934,43грн.

Крім того, сторонами спору були підписані акти корегування до вищевказаних актів купівлі-продажу електроенергії за:

- лютий 2020 року від 23.09.2020 на суму - 933,65грн;

- березень 2020 року від 20.10.2020 на суму - 951,26грн;

- квітень 2020 року від 03.11.2020 на суму - 938,22грн;

- травень 2020 року від 16.11.2020 на суму - 905,04грн;

- червень 2020 року від 23.11.2020 на суму - 762,90грн;

- липень 2020 року від 11.12.2020 на суму - 1 025,35грн.

Відповідач електричну енергію, вироблену позивачем, як виробником за "зеленим" тарифом, за вищевказаними актами купівлі-продажу електроенергії за лютий-вересень 2020 року оплатив з порушенням строку, встановленого умовами договору та Правилами, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч.2 ст.714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом раніше встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом з урахуванням ПДВ.

За правилами глави 10 Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Матеріали справи свідчать, що розміри вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець", затверджено постановами НКРЕКП:

- № 715 від 20.03.2020 - за лютий 2020 року (постановою НКРЕКП № 752 від 01.04.2020 внесено зміни);

- № 902 від 29.04.2020 - за березень 2020 року;

- № 995 від 27.05.2020 - за квітень 2020 року;

- № 1211 від 24.06.2020 - за травень 2020 року;

- № 1435 від 22.07.2020 - за червень 2020 року;

- № 1600 від 19.08.2020 - за липень 2020 року;

- № 1740 від 23.09.2020 - за серпень 2020 року;

- № 1937 від 21.10.2020 - за вересень 2020 року;

Отже, останнім днем строку оплати електричної енергії за актом:

- за лютий 2020 року було 22.03.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 23.03.2020);

- за березень 2020 року було 04.05.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 05.05.2020);

- за квітень 2020 року було 29.05.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 30.05.2020);

- за травень 2020 року було 26.06.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 27.06.2020);

- за червень 2020 року було 24.07.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 25.07.2020);

- за липень 2020 року було 21.08.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 22.08.2020);

- за серпень 2020 року було 25.09.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 26.09.2020);

- за вересень 2020 року було 23.10.2020 (порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 24.10.2020).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, оскільки здійснював оплату електричної енергії з порушенням строку, встановленого умовами договору та Порядку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.6 договору (в редакції додаткової угоди № 184/01 та додаткової угоди №1236/01/20) передбачено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам (продавцям) за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку (або главі 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами). Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком (або Порядком продажу електричної енергії споживачами) суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягувалися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком (або Порядком продажу електричної енергії споживачами) суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені судова колегія встановила, що її розмір становить 1 065 828,50грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно і обґрунтовано та підлягає задоволенню у розмірі 1 033 616,38грн.

Здійснивши розрахунок штрафу судом обґрунтовано встановлено, що його розмір становить 1 865 647,81грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача штрафу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 1 865 647,81грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що розмір 3% річних становить 257 444,83грн та є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, отже суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно і обґрунтовано та підлягає задоволенню у вказаному позивачем розмірі, а саме у розмірі 256 845,85 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, судом обґрунтовано встановлено, що її розмір становить 285 250,02грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення, отже дійшов до правомірного висновку про те, що вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 285 250,02грн.

В матеріалах справи наявна заява відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум, в якій відповідач просив суд зменшити розмір неустойки, 3% річних та інфляційної складової боргу до 1,00грн, суд вказує таке.

За приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів вищенаведених статей дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.1 ст.76, ст.78, ст.79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, позивач і відповідач є суб`єктами господарювання і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 Господарського процесуального України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Доказів на підтвердження існування вказаних обставин відповідачем суду не надано.

При цьому, невиконання контрагентом своїх зобов`язань не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у клопотання про зменшення неустойки слід виходити з того, що за положеннями ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Зменшення розміру пені до 1,00грн фактично нівелює мету існування неустойки, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Місцевим господарським судом правомірно взято до уваги те, що протягом спірного періоду з лютого по вересень 2020 позивачем було вироблено та відпущено відповідачу електричну енергії на загальну суму у розмірі 35 731 007,26грн, однак відповідач станом на 30.10.2020 оплатив тільки 10 723 825,22 грн, що становить лише 30% від загальної вартості відпущеної продукції. При цьому, частина оплат здійснена позивачем із суттєвим простроченням, яке у багатьох випадках тривало понад 100 календарних днів.

Щодо посилань відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 в обґрунтування вимоги про зменшення розміру 3% річних, викладена у цій постанові правова позиція Верховного Суду не може бути застосована до правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі № 910/18768/20, оскільки спірні правовідносини у вказаних справах різні.

Так, у справі № 902/417/18 однією із позовних вимог була вимога про стягнення з відповідача 3% річних (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) за ставкою, збільшеною за умовами укладеного сторонами договору до 40% та 96%, у той час як в межах даної справи № 910/18768/20 розглядається вимога про стягнення з відповідача 3% річних, за вказаною ставкою (3%), яка передбачена законом, а саме ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, у суду були відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, штрафу та 3% річних.

Крім того, інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2021у справі №910/18768/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18768/20 повернути до Господарського суду міста Києва

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 06.07.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

Л.Г. Сітайло