РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/10509/20(910/18355/16)

За позовом Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Державна міграційна служба України

про стягнення заборгованості в розмірі 194 056,84 грн.

В межах справи № 910/18355/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" (ідентифікаційний код 05796251)

про банкрутство

суддя Чеберяк П.П.

Представники:

Від позивача Родіонов Ю.А. - представник

Відповідач ОСОБА_1., Мельник А.В. - представник

Від Державної міграційної служби України Фурманов О.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/18355/16 за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про банкрутство Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2016.

20.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 194056,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 позовну заяву № 910/10509/20 за позовом Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 194056,84 грн. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах провадження у справі № 910/18355/16 про банкрутство Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 прийнято позовну заяву № 910/10509/20 Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 194 056,84 грн. до розгляду в межах справи № 910/18355/16 про банкрутство Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики", підготовче засідання призначено на 30.09.2020.

22.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Також 22.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2020 розгляд справи відкладено на 11.11.2020.

11.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

11.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло пояснення Державної міграційної служби України на позовну заяву.

11.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Державної міграційної служби України про залучення третьої особи, яка не заявляє смостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 задоволено заяву Державної міграційної служби України про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкладено розгляд справи на 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено позов Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 194 056,84 грн. в межах справи № 910/18355/16 до судового розгляду по суті на 18.01.2021.

18.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Судове засідання 18.01.2021 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Чеберяка П.П. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 розгляд справи призначено на 22.02.2021.

У судових засіданнях 22.02.2021, 24.03.2021 та 12.04.2021 оголошувались перерви.

У судовому засіданні 26.05.2021 представник позивача надав пояснення по суті позову, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2014 року між Державною науково-виробничою корпорацією "Київський інститут автоматики" (зберігач, позивач) та ОСОБА_1 (поклажодавець, відповідач) укладено договір зберігання № 66/з-2014.

Згідно п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання майно згідно з актом прийому-передачі, який є підставою для прийняття майна на зберігання та повернення майна зі зберігання.

01.02.2014 сторонами складено та підписано акт прийому-передачі до договору зберігання № 66/3-2014, яким визначено майно, що передається на зберігання.

Положення п. 2.1.3. договору встановлюють, що поклажодавець зобов`язаний вчасно оплачувати зберігачу послуги зі зберігання майна в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені Договором.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що за зберігання майна поклажодавець щомісячно сплачує Зберігачу кошти у розмірі 1680,00 грн., в тому числі ПДВ 280,00 грн.

Додатковими угодами від 25.11.2014, 25.02.2016, 28.09.2019 до Договору № 66/з-2014 від 25.11.2014 внесено зміни до п. 4.1. договору, а саме, збільшено розмір плати за зберігання майна:

25.11.2014 - 1 848,00 грн., в тому числі ПДВ 308,00 грн.;

25.02.2016 - 2 352,00 грн., в тому числі ПДВ 392,00 грн.;

28.09.2016 - 3 700,00 грн., в тому числі ПДВ 616,67 грн.

Пунктом 4 зазначених додаткових угод визначено, що останні вступають в силу з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін, є невід`ємними частинами Договору, та діють протягом строку дії Договору.

Позивач стверджує, що відповідач взятих на себе зобов`язань за договором зберігання не виконав, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 151 537,61 грн.

Згідно п. 6.2. Договору дострокове одностороннє розірвання Договору може бути здійснено, зокрема, за ініціативою зберігача при простроченні оплати поклажодавцем вартості послуг за один календарний місяць.

Зважаючи на те, що відповідачем не здійснювалась оплата за надані послуги зберігання, позивачем в односторонньому порядку розірвано договір зберігання № 66/з-2014 шляхом направлення на адресу відповідача листа № 0101/26 від 01.02.2019.

Крім того, на адресу відповідача 06.02.2019, 08.01.2020, 13.04.2020 направлено претензії № 0101/27, № 3, № 47 із вимогою про сплату боргу, однак вказані претензії залишені відповідачем без виконання.

Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором зберігання № 66/з-2014 від 01.02.2014 в загальному розмірі 194 056,84 грн., з яких: 151 537,61 грн. основний борг, 3 730,93 грн. 3 % річних, 3 962,85 грн. інфляційні нарахування та 34 825,45 грн. пеня.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтями 526 та 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України наголошено на тому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у справі виник з правовідносин, що виникли між сторонами на підставі укладення договору зберігання майна, і спірні правовідносини регулюються главою 66 ЦК України.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України, а саме частиною 1 унормовано, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У статті 942 Цивільного кодексу України передбачені обов`язки зберігача щодо забезпечення схоронності речі, а саме, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України) та якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ч. 2 ст. 942 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Окрім того, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання (ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України).

У відповіді на відзив позивач зазначив, що останній не заперечує, що відповідачем були проведені розрахунки за договором за період з 01.02.2014 до 01.03.2017, проте в подальшому з 01.03.207 і до теперішнього часу грошові кошти за надані за договором зберігання послуги від відповідача позивач не отримував.

Наведені доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме копіями актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг): № 20/1-2017 від 30.01.2017, № 75/1-2017 від 28.02.2017, № 131/1-2017 від 31.03.2017, № 187/2-2017 від 30.04.2017, № 210/2-2017 від 31.05.2017, № 291/2-2017 від 30.06.2017, № 352/3-2017 від 31.07.2017, № 416/3-2017 від 31.08.2017 та № 479/3-2017 від 30.09.2017, а також копіями корінців до прибуткових касових ордерів № 50 від 09.02.2017, № 51 від 09.02.2017, № 52 від 09.02.2017, № 151 від 06.03.2017, № 213 від 21.04.2017, № 245 від 12.05.2017, № 304 від 23.06.2017, № 398 від 28.07.2017, № 432 від 25.08.2017, № 508 від 22.09.2017, які свідчать про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги зберігання за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії актів звірки взаємних розрахунків станом на 29.12.2015, 01.11.2016, 09.02.2017, 29.06.2017 та 01.10.2017, якими також підтверджено факт здійснення розрахунків сторонами за договором зберігання № 66/з-2014 від 01.02.2014.

Згідно п. 6.5 договору поклажодавець має право не менше ніж за один календарний місяць до дати припинення дії договору, письмовим повідомленням, повідомити зберігача про дату припинення дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 01.09.2017 за вих. № 66/з-2017 відповідачем було повідомлено позивача про припинення дії договору зберігання № 66/з-2014 від 01.02.2014, яка була зареєстрована в канцелярії Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" про що свідчить відмітка на даній заяві.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені судом обставини припинення договору зберігання № 66/з-2014 від 01.02.2014 за заявою відповідача від 01.09.2017 за вих. № 66/з-2017, а також виконання відповідачем в повному обсязі взятих на себе зобов`язань за даним договором, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам, розпоряднику майна боржника, кредиторам та Державній міграційній службі України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Суддя П.П. Чеберяк