УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/18883/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О.,, розглянувши матеріали

скарги боржника Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А.

у справі № 910/18883/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс"

до Публічного акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення 58 151 975,83 грн.

за участі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Представники сторін:

Від стягувача не з`явилися

Від боржника (скаржника) Поник В.В., довіреність № 18 від 01.02.2021;

Від Міністерства юстиції України Приступа О.О., довіреність № 9661/20.3/22-20 від 24.11.2020.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення заборгованості у розмірі 58 151 975,83 грн., а також витрат зі сплати судового збору в сумі 73080,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №181 від 06.03.12 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 34 282 517,62 грн., за наявності якої позивачем нараховані проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.07.2015 судом порушено провадження у справі № 910/18883/15, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18883/15 від 18.08.2015 року позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" 34 282 517 (тридцять чотири мільйони двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 62 коп. основного боргу, 2 782 909 (два мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`ять) грн. 91 коп. процентів річних, 21 086 548 (двадцять один мільйон вісімдесят шість тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 30 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.; відстрочено виконання рішення суду у справі № 910/18883/15 до 01 січня 2016 року.

Господарським судом міста Києва 02.11.2015 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/18883/15 було видано відповідний наказ.

Через канцелярію суду від боржника - Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 09.04.2021 року надійшла скарга на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., в якій скаржник просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. у виконавчому провадженні № 64916941, пов`язані з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2021 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.03.2021 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 22.03.2021 року назаконними.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.04.2021 року вказану скаргу передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року призначено скаргу до розгляду на 26.05.2021 року.

У судове засідання з розгляду скарги по суті 26.05.2021 року з`явились уповноважені представники боржника (скаржника) та Міністерства юстиції України, уповноважений представник стягувача в судове засідання не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи стягувач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 660.

При цьому судом враховано, що відповідно до положень ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на те, що матеріали справи є достатніми для розгляду скарги та приймаючи до уваги відсутність підстав для оголошення перерви або відкладення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника стягувача, за наявними у справі матеріалами.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 25.05.2021 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу б/н від 20.05.2021 року, який долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.05.2021 року уповноваженим представником боржника надано пояснення по суті поданої скарги.

Уповноважений представник Міністерства юстиції України в судовому засіданні 26.05.2021 року щодо задоволення скарги боржника заперечив.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду скарги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/18883/15 від 18.08.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтосервіс" задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь позивача 34 282 517 (тридцять чотири мільйони двісті вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімнадцять) грн. 62 коп. основного боргу, 2 782 909 (два мільйони сімсот вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`ять) грн. 91 коп. процентів річних, 21 086 548 (двадцять один мільйон вісімдесят шість тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. 30 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.; відстрочено виконання рішення суду у справі № 910/18883/15 до 01 січня 2016 року.

Господарським судом міста Києва 02.11.2015 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2015 року у справі № 910/18883/15 було видано відповідний наказ.

Суд зазначає, що згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій виконавців та є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державних та приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Згідно ч.5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Так, 17.01.2017 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 53245911 та постановою від 31.01.2017 року накладено арешт на кошти АТ «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

В свою чергу 22.11.2018 року Верховною Радою України ухвалено Закон України № 2618-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», який набрав чинності 22.12.2018 року, відповідно до змісту якого державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна боржника від 07.02.2019 року, якою знято арешт з всього рухомого та нерухомого майна, 28.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника.

Окрім того, постановою державного виконавця від 26.12.2019 року на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ, у зв`язку з встановленою забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

Відповідно до п.2 Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо продовження заходів, пов`язаних із відновленням діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» від 19.12.2019 року № 399-IX встановлено тимчасову, а саме до 31.12.2022 року заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника.

Судом також встановлено, що 22.03.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. за заявою стягувача ТОВ "Нафтосервіс" від 09.03.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 64916941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору згідно ст.ст. 27, 42 Закону України "Про виконавче провадження".

У силу ст. 74 вказаного Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як встановлено судом, в обґрунтування поданої скарги на дії державного виконавця боржник - АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» посилається на незаконне відкриття виконавчого провадження № 64916941, у зв`язку з забороною вчиняти виконавчі дії за виконавчими документами відповідно до яких боржником є АТ «Чорноморнафтогаз» та відповідно вважає, що починаючи з 22.12.2018 року всі рішення органів Державної виконавчої служби України про накладення арештів на майном (кошти) боржника є незаконними та всі арешти та виконавчі дії мають бути завершені, а виконавчі документи мають бути повернуті стягувачу.

Боржник наголошує, що згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 року № 145-ІХ, прикінцеві положення Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 2018 р., № 12, ст. 68) доповнено положеннями такого змісту: "Забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1 та статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі.

Отже, з моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили (аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 905/2986/16).

Так, у поданому Міністерством юстиції Україні відзиві на скаргу останнє зазначає, що згідно прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» п. 1-2 тимчасово, до 31.12.2022 року підлягають зняттю арешти та заборони відчуження майна Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» у виконавчих провадженнях (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`ю або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За змістом ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Суд зазначає, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій та визначає їх зміст.

Виконавчими діями є дії, що здійснюються державним або приватним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", спрямовані на створення умов для застосування заходів примусового виконання, а так само на примус боржника до повного, правильного і своєчасного виконання вимог, що містяться у виконавчому документі.

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Наразі, законодавцем положеннями вказаного Закону об`єднані в єдиний перелік абсолютно різні за своїм змістом дії виконавця, об`єктами яких є як сторони виконавчого провадження, так і інші особи, частина з яких за своєю правовою природою є забезпечувальними заходами (арешт майна, коштів), інші - процесуальними діями, спрямованими на отримання інформації, необхідної для здійснення виконавчого провадження (запит відомостей/інформації, розшук боржника, його майна тощо), акти виконавця щодо санкціонування дій сторін у виконавчому провадженні (розгляд заяв і клопотань), дії з контролю за правильністю виконання виконавчого документа третіми особами.

Поряд із цим суд наголошує, що для кваліфікації тієї чи іншої процесуальної дії як виконавчої, поняття таких дій повинно тлумачитися обмежувально, позаяк дія державного (приватного) виконавця повинна мати безпосередній зв`язок з подальшим застосуванням заходів примусового виконання та/або примушувати (спонукати) боржника до виконання вимог, що містяться у виконавчому документі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також виходячи зі змісту наданих Міністерством юстиції України матеріалів виконавчого провадження № 6491941, з урахуванням п. 1-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що із застосуванням критеріїв визначення виконавчих дій в розумінні положень Закону України від 2 жовтня 2019 року № 145-IX, дії виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 64916941 не можуть бути розцінені як такі, що порушують чинне законодавство.

Окрім цього докази вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 64916941 заходів щодо примусового стягнення з боржника заборгованості шляхом накладення арешту чи відчуження майна боржника та винесення відповідних постанов в матеріалах справи відсутні.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до п. 9.13 постанови Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Статтею 343 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно до частини 3 ст. 343 ГПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що дії приватного виконавця вчинені в межах наданих йому повноважень, а право скаржника жодним чином не порушене.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає скаргу боржника - Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15 необґрунтованою та такою, що не підтверджена відповідними доказами, в зв`язку з чим дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 342, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Акціонерного товариства Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. у виконавчому провадженні № 64916941 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 року у справі № 910/18883/15 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення 26.05.2021 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон