РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2021Справа № 910/3120/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом фізичної особи - підприємця Бабича Дмитра Борисовича до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради та комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії та визнання договору продовженим,

за участі представників:

Підприємця: Жили А.А.,

Департаменту: Безсмертної С.І.,

Підприємства: Кузуба С.П.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2021 року фізична особа - підприємець Бабич Дмитро Борисович (далі - Підприємець) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) та комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство): про визнання недійсними абзацу 2 пункту 3.1. та пункту 6.3.1 договору від 27 грудня 2017 року № 2580 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в реакції, встановленій відповідно до пункту 1.3 та пункту 1.5 договору № 1 про внесення змін до договору від 27 грудня 2017 року № 2580 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 31 січня 2020 року та додатку 1.1 до нього; про зобов`язання Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" зробити перерахунок орендної плати за період з 17 березня 2019 року до 30 січня 2020 року без урахування недійсних положень; про визнання продовженим договору від 27 грудня 2020 року № 2580 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду на тих саме умовах і на той самий строк з 26 грудня 2020 року по 24 грудня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю правових підстав, передбачених статтею 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), для визнання вищезазначених правочинів частково недійсними щодо збільшення орендної плати та стягнення її за час, який передував моменту укладення договору про внесення змін, оскільки вони, на думку позивача, були вчинені з порушенням вимог чинного законодавства України. Крім того, Підприємець посилався на те, що у орендодавця не було жодних підстав для відмови у продовженні спірного договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 березня 2021 року позовну заяву Підприємця прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3120/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 1 квітня 2021 року.

18 березня 2021 року до суду надійшов відзив Департаменту від 15 березня 2021 року на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що сторони, уклавши договір від 31 січня 2020 року № 1 про внесення змін до договору оренди від 27 грудня 2017 року № 2580, на підставі частини 3 статті 631 ЦК України встановили можливість застосування положень вищевказаної угоди на правовідносини, що фактично виникли між сторонами до моменту її укладення - 17 березня 2019 року, що не суперечить пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень рішення Київської міської ради від 8 лютого 2018 року № 21/4085. Також зазначений відповідач вказав, що у продовженні дії спірного договору оренди позивачу було відмовлено в зв`язку з порушенням умов цієї угоди в частині своєчасної сплати орендних платежів, а також виявлення факту нецільового використання об`єкта оренди.

24 березня 2021 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Підприємства від 22 березня 2021 року, в якому останнє заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірний правочин укладено відповідно до норм чинного законодавства, в зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на виконання рішень Київської міської ради "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 "Про затвердження Положення оренду майна територіальної громади міста Києва" від 8 лютого 2018 року № 21/4085 та пункту 3 протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 21 березня 2018 року № 7/83, а також на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 12 лютого 2019 року № 6/141 (питання 92), які є чинними та не скасованими. Оскільки спірні угоди, на думку Підприємства, відповідають приписам чинного законодавства, відсутні й підстави зобов`язувати відповідачів зробити перерахунок орендної плати за період з 17 березня 2019 року по 30 січня 2020 року без урахування недійних положень. Крім того, Підприємство також вказало, що у продовженні дії спірного договору позивачу було відмовлено у зв`язку з наявністю у нього заборгованості зі сплати орендної плати більше трьох місяців, а також у зв`язку з нецільовим використанням об`єкта оренди.

У засіданні 1 квітня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 29 квітня 2021 року.

У засіданні 29 квітня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвали про продовження підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 20 травня 2021 року.

14 травня 2021 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду Департаментом було подано доповнення до відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20 травня 2021 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 10 червня 2021 року.

У судовому засіданні 10 червня 2021 року оголошено перерву до 24 червня 2021 року.

Слід також зазначити, що 22 червня 2021 року до суду надійшла заява позивача від 17 червня 2021 року, в якій останній вказав, що при оформленні тексту прохальної частини позовної заяви ним було допущено технічну помилку, у зв`язку з чим дана особа просила замість вказаного пункту 6.3.1 договору від 27 грудня 2017 року № 2580 вважати вірним пункт 3.9 цієї угоди. Дана заява прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 24 червня 2021 року представник Підприємця підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 17 червня 2021 року та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідачів проти задоволення вимог позивача заперечували з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2017 року між Департаментом, Підприємцем та публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2580, за умовами якого Департамент на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 2 листопада 2017 року № 68 передав, а Підприємець прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Озерна, будинок 18, літера Б, для розміщення пункту доочищення та продажу питної води.

Відповідно до пункту 2.1 договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 126,7 кв.м на першому та другому поверхах (прибудова теплового пункту), згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього правочину.

Вартість об`єкта згідно із затвердженим висновком про вартість майна станом на 31 жовтня 2017 року становила 2 595 240,00 грн. з ПДВ (пункт 2.2 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 та згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього правочину (додаток 1) і становить без ПДВ: 42,67 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку (листопад 2017 року) - 5 406,75 грн. Крім того, орендар відшкодовує ПАТ "Київенерго" щомісячно витрати, які пов`язані з платою податку за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт оренди, у розмірі 2 460,92 грн. на місяць без ПДВ. Розмір відшкодування витрат, які пов`язані зі сплатою податку за користування земельною ділянкою, змінюється з вимогою ПАТ "Київенерго" в односторонньому порядку у випадку зміни розмірів цього податку згідно з чинним законодавством України, про що орендарю повідомляється письмово.

Пунктом 3.9 цього правочину визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок ПАТ "Київенерго", починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

За умовами пункту 3.10 цієї угоди орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Цей правочин є укладеним з моменту підписання його сторонами з 27 грудня 2017 року до 25 грудня 2020 року (пункт 9.1 договору).

Вказана угода підписана уповноваженими представниками Департаменту, Підприємця та ПАТ "Київенерго", а також скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до умов договору та акта приймання-передачі від 25 січня 2018 року позивачу було передано в орендне користування спірний об`єкт оренди загальною площею 126,7 кв.м.

На час укладення вищевказаного правочину чинним було Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затверджене рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280.

8 лютого 2018 року рішенням Київської міської ради № 21/4085 було внесено зміни до вказаного рішення, яким встановлено нові ставки орендної плати за розміщення спірного пункту доочищення та продажу питної води: 3 % від вартості майна за результатами оцінки відповідного майна на площу, що не перевищує 20 кв.м, та 8 % від вартості майна за результатами оцінки відповідного майна на площу, що перевищує 20 кв.м.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень рішення Київської міської ради від 8 лютого 2018 року № 21/4085 встановлено, що нові орендні ставки, затверджені цим рішенням, застосовуються до договорів, які укладаються або продовжуються на новий строк після 1 березня 2018 року; існуючих договорів оренди (крім договорів, укладених за результатами конкурсу) за умови внесення до них змін щодо приведення у відповідність орендних ставок за договором з новими ставками, передбаченими цим рішенням. У такому разі нова ставка застосовується з 1 числа наступного місяця після дати укладення додаткової угоди до договору оренди.

31 січня 2020 року між Департаментом, Підприємцем та Підприємством, у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ "Київенерго", на виконання рішень Київської міської ради "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 "Про затвердження Положення оренду майна територіальної громади міста Києва" від 8 лютого 2018 року № 21/4085 та пункту 3 протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 21 березня 2018 року № 7/83, а також на підставі протоколу постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 12 лютого 2019 року № 6/141 (питання 92) було укладено договір № 1 про внесення змін до договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27 грудня 2017 року № 2580.

Зазначена угода підписана уповноваженими представниками сторін, а також скріплена печатками вказаних юридичних осіб.

Відповідно до умов пункту 1.1 в преамбулі, розділах вказаного договору оренди слова: "Публічне акціонерне товариство "Київенерго", замінено словами: "Комунальне підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".

Згідно з пунктом 1.3 договору про внесення змін пункт 3.1 договору оренди викладено в такій редакції: "Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280 та згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього правочину (додаток 1.1) становить без урахування ПДВ: 115,89 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку лютий 2019 року - 14 683,86 грн., починаючи з 17 березня 2019 року до 30 січня 2020 року, а також згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1.2) становить без урахування ПДВ: 48,22 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку лютий 2019 року - 6 109,17 грн., починаючи з 31 січня 2020 року. Крім того, орендар відшкодовує Підприємству щомісячно витрати, що пов`язані з платою податку за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт оренди з ПДВ. Розмір відшкодування витрат, що пов`язані зі сплатою податку за користування земельною ділянкою, змінюється з вимогою Підприємства в односторонньому порядку у випадку змін розмірів цього податку згідно з чинним законодавством України, про що орендарю повідомляється письмово. Черговість зарахування орендної плати та інших платежів відбувається відповідно до статті 534 ЦК України. Якщо Договір укладено на строк, що перевищує три роки, розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку переглядається кожні три роки і доводиться до орендаря листом за підписом уповноваженої особи орендодавця".

За умовами пункту 1.5 договору про внесення змін відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України пункт 3.9 договору оренди викладено в такій редакції: "Орендна плата сплачуться орендарем на рахунок Підприємства, згідно з банківськими реквізитами, що зазначаються у виставленому рахунку, починаючи з 17 березня 2019 року".

В матеріалах справи також наявна копія додатку 1.1 до договору оренди від 27 грудня 2017 року, в якому сторони визначили розміри орендної плати.

За твердженням позивача, усі зміни до договору оренди в частині застосування орендної ставки 8 % за період до підписання договору від 31 січня 2020 року № 1 суперечать пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень рішення Київської міської ради від 8 лютого 2018 року № 21/4085. Крім того, позивач зазначав, що заміна ПАТ "Київенерго" на Підприємство відбулася 31 січня 2020 року, з яким у позивача до цієї дати не було жодних правовідносин, у зв`язку з чим застосування статті 631 ЦК України є неможливим.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

За частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини 1, 2 статті 16 ЦК України).

Приписами статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

У той же час згідно з частиною 3 статті 631 ЦК України сторони можуть визначити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Судом встановлено, що позивач, підписуючи договір про внесення змін до спірного договору оренди, погодився з його умовами. Крім того, після підписання цієї угоди Підприємець також підписав відповідні розрахунки орендної плати по спірному нежитловому приміщенню та акти наданих послуг, де була відображена вже нова доплата.

Заперечуючи проти вищевказаного, представник позивача зазначив, що Підприємець не має вищої юридичної освіти і не зрозумів нових умов договору. Крім того, при підписанні рахунків та актів, позивач лише ознайомився, але не погодився з такою вартістю.

Водночас статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доводи позивача не беруться судом до уваги, оскільки у підписаних Підприємцем документах чітко викладено їх умови, розмір та строки оплати, з якими останній був ознайомлений. Також з підписаних позивачем актів надання послуг, чітко вбачається, що останній погодився з такими нарахуваннями, а також зазначив про те, що претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (наданих послуг) не має.

Також судом спростовуються доводи позивача щодо неможливості застосування у спірних правовідносинах статті 631 ЦК України, оскільки на підставі пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень рішення Київської міської ради від 8 лютого 2018 року № 21/4085 сторони уклали договір від 31 січня 2020 року № 1 про внесення змін до договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27 грудня 2017 року № 2580, і в пункті 3.9 наведеної угоди реалізували своє право на застосування цієї норми ЦК України.

Оскільки позивачем не було належним чином доведено, що спірна угода була укладена з порушенням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог Підприємця до відповідачів про визнання абзацу 2 пункту 3.1 та пункту 3.9 договору від 27 грудня 2017 року № 2580 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в реакції, встановленій відповідно до пункту 1.3 та пункту 1.5 договору від 31 січня 2020 року № 1 про внесення змін до вказаного договору оренди та додатку 1.1 до нього недійсними, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для визнання частково недійсними спірних угод, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні похідної вимоги Підприємця про зобов`язання Департаменту та Підприємства зробити перерахунок орендної плати за період з 17 березня 2019 року до 30 січня 2020 року без урахування недійсних положень.

Щодо вимоги позивача про визнання продовженим договору від 27 грудня 2020 року № 2580 на тих саме умовах і на той самий строк з 26 грудня 2020 року по 24 грудня 2023 року суд зазначає наступне.

За умовами пункту 9.4 договору останній припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 9.7 даного правочину для продовження його дії на новий строк орендар звертається до орендодавця за три місяці до закінчення строку дії цього договору із заявою про продовження договору на новий строк. До заяви додається новий звіт з незалежної оцінки об`єкта, як передбачено пунктом 4.2.21 цього договору. У разі неотримання орендодавцем заяви орендаря і звіту з незалежної оцінки об`єкта протягом двох місяців з дати закінчення граничного строку для їх надання орендодавець зобов`язаний направити орендарю повідомлення про припинення цієї угоди. Зазначене повідомлення повинно бути направлено не пізніше одного місяця після закінчення строку дії договору. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим правочином. Зазначені дії оформлюються відповідним договором, який є невід`ємною частиною цієї угоди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Департаменту із заявою від 21 вересня 2020 року про продовження договору оренди без проведення аукціону терміном на 5 років, яка була отримана останнім 22 вересня 2020 року.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон регулює, зокрема, організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна.

Як було зазначено вище, позивач до закінчення строку дії договору оренди звертався до Департаменту із заявою від 21 вересня 2020 року про продовження цього договору без проведення аукціону терміном на 5 років.

Водночас судом встановлено, що 9 вересня 2020 року до Департаменту надійшов лист Підприємства від цієї ж дати № 28АУ/06/1у/1/3252 про нецільове використання орендованих приміщень, в якому останній повідомив, що в рамках виконання норм пункту 5.2.1 договору працівниками Підприємства під час обстеження нежитлових приміщень, загальною площею 126,70 кв.м, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Озерна, будинок 18, літера Б та надане Підприємцю в орендне користування, станом на 7 вересня 2020 року виявлено факт нецільового використання орендарем приміщень, а саме: в одному з приміщень на першому поверсі розташовано залу очікування для відвідувачів з тваринами "Бруно бар", в якому відбувається продаж гарячих/холодних напоїв, фаст-фуду, десертів. Встановлено буфетне обладнання: мікрохвильова піч, холодильник, гриль-апарат для приготування сандвічів, чайник; в одному з приміщень на першому поверсі розташовано "Зоо Бутік", в якому представлено різноманітні товари для тварин; в одному з приміщень на другому поверсі розташовано спортивну залу для тварин "Хендлінг" - обладнана зала для підготовки собак до показу на виставках; в одному з приміщень на другому поверсі розташовано перукарню для тварин "Грумер" - обладнане приміщення для здійснення комплексу процедур з догляду за шерстю собак. На підставі виявленого факту комісією Підприємства складено акт від 7 вересня 2020 року про нецільове використання орендованих приміщень та зроблено відповідну фотофіксацію. Крім того, у даному листі Підприємство просило Департамент ініціювати процедуру розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27 грудня 2017 року № 2580 (зі змінами) у зв`язку з використанням Підприємцем орендованих приміщень не за цільовим призначенням.

22 вересня 2020 року Підприємцем до Департаменту було надано лист, в якому орендар зазначив, що у зв`язку з обмежувальними заходами в Україні, пов`язаними з хворобою COVID-19, враховуючи мінімалізацію клієнтів, ним було на деякий час змінено цільове використання приміщень з метою одержання додаткових надходжень грошових коштів для сплати орендної плати та інших орендних платежів. Позивач також зобов`язався в найкоротші строки привести об`єкт оренди у відповідність до цільового використання приміщень згідно умов договору оренди.

Факт нецільового використання об`єкта оренди не заперечувався й представником позивача у судових засіданнях.

Також на адресу Департаменту надійшла довідка Підприємства від 5 листопада 2020 року № 28АУ/06/1у/1/4173 про надання інформації щодо виконання умов договору оренди об`єкта за адресою: вул. Озерна, буд. 18, літ. Б, з якої вбачається, що станом на 3 листопада 2020 року орендар має заборгованість у розмірі 228 353,89 грн. з урахуванням ПДВ, а також після зміни балансоутримувача на Підприємство (тобто з 31 січня 2020 року) спостерігаються систематичні факти суттєвого (більш ніж на три місяці) прострочення сплати орендної плати, оскільки орендарем не здійснено жодного платежу для погашення вказаної заборгованості. Крім того, у період з 31 січня 2020 року до 22 вересня 2020 року орендар не здійснював сплату відшкодування податку за користування земельною ділянкою (біль ніж три місяці). Станом на 3 листопада 2020 року орендар не усунув зазначене порушення істотних умов договору (зі змінами).

Даний факт не було спростовано позивачем. Докази, які б підтверджували погашення даної заборгованості, відсутні й у матеріалах справи.

24 листопада 2020 року Орендодавцем було видано наказ "Про деякі питання оренди майна територіальної громади міста Києва" № 5190-ОД, яким було відмовлено в подовженні договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27 грудня 2017 року № 2580 (із змінами, внесеними договором від 31 січня 2020 року № 1) у зв`язку з порушенням умов пунктів 4.2.2, 4.2.3 розділу 4 договору оренди, а саме: допущення прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців та використання об`єкта не за цільовим призначенням.

Департамент листом від 24 листопада 2020 року № 062/05/14-7241 надав Підприємцю відповідь на його заяву від 21 вересня 2020 року, в якій повідомив останнього, що орендодавець прийняв рішення про відмову в продовженні договору оренди від 27 грудня 2017 року № 2580 з вищезазначених причин.

Відповідно до статті 18 Закону (у редакції від 3 жовтня 2019 року № 157-IX) продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

Згідно з пунктом 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 року № 483, орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

За умовами частини 2 статті 18 Закону без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини 2 статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

Відповідно до статті 19 Закону рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною 2 статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначеному цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість із сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість із сплати страхових платежів.

Враховуючи вищевикладене, доведеність факту існування у позивача порушення істотних умов договору, а саме: прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців, а також використання спірного приміщення не за цільовим призначенням - суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За таких обставин у задоволенні позову Підприємця слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати у зв`язку з відмовою в задоволенні позову залишаються за позивачем та компенсації останньому не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 5 липня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко