ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 Cправа № 914/1110/21

місто Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Транс», м. Чернігів,

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , м. Львів,

про стягнення 30252,99грн.

Суддя Щигельська О.І.

Представники сторін не викликались

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд» не здійснювалось.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Транс» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 30252,99 грн. заборгованості за послуги з перевезення вантажу.

Ухвалою суду від 05.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк на подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та подання відзиву на позовну заяву.

Зазначена ухвала суду отримана сторонами, що підтверджено відомостями установи зв`язку, у тому числі відповідачем 29.05.2021 та 01.06.2021.

Заперечень від відповідача проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження у встановлений чинним процесуальним законом строк не надходило.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу та має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи письмових пояснень не подав.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача.

У позовній заяві стверджується, що між ТОВ «Сівер Транс» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг № КТ20-00199 від 08.10.2020, на виконання умов якої позивачем здійснено перевезення вантажу, вартість перевезення 93942,40 грн., однак відповідачем всупереч умовам договору надані послуги оплачено частково, що й зумовило звернення до суду із відповідною позовною заявою про стягнення 26000,00 грн. основного боргу, 1645,25 грн. пені, 708,15 грн. 3% річних та 1899,59 грн. інфляційних втрат. Загальна ціна позову 30252,99 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідач заперечень та/або відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08 квітня 2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІВЕР ТРАНС» (позивач по справі, перевізник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач по справі, експедитор за договором) укладено Договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг № КТ20-00199, за якою позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу.

Відповідно до п.1 Договору-заявки загальних умов перевезення, дана заявка при відсутності довготермінового договору між «Експедитором» і «Перевізником» має силу договору на разове перевезення.

Відповідно до п.2 Договору-заявки загальних умов перевезення, оплата по даній заявці здійснюється протягом 10 банківських днів по отриманню оригіналів документів.

На виконання вказаного Договору позивачем було здійснено перевезення вантажу «міндобрива на палетах» за маршрутом м. Валенсія/Іспанія - с. Криниця/Україна, адреса розвантаження - с. Меденичі Миколаївського району Львівської обл., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR № UА0220. Позивач вказує, що ним було належним чином виконано зобов`язання з перевезення. Розвантаження товару здійснено 22.04.2020.

Позивач вказує, що оригінали документів для підписання за Договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг були надіслані відповідачеві 28.04.2020, на підтвердження надсилання документів до позовної заяви долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, трек номер 609. Згідно відомостей вказаних в рекомендованому повідомленні відповідач отримав кореспонденцію 02.04.2020, однак позивач звертає увагу суду, що зазначена дата, є помилковою, а відправлення вручене одержувачу 02.05.2020 року.

До матеріалів справи долучено копію рахунку фактури № СФ-0000172 від 22.04.2020 на суму 93942,40 грн., який підписано позивачем та копію акту № ОУ-0000167 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 93942,40 грн., який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач оплатив надані послуги частково, а саме ним здійснено оплати

- 18.06.2020 13942,40 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 17.07.2020 10000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 22.07.2020 5000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 29.07.2020 2000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 05.08.2020 5000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 11.08.2020 5000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 25.08.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 03.09.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 07.09.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 11.09.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 23.09.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 29.09.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 16.10.2020 2000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 24.11.2020 3000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 02.12.2020 2000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

- 12.01.2020 2000,00 грн. призначення платежу «Оплата за транспорті послуги згідно рахунку №СФ-0000172 від 22.04.2020р. Без ПДВ»;

Загальна сума часткових оплат здійснений відповідачам складає 67942,40 грн.

Зважаючи на неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 зобов`язань за Договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг №КТ20-00199, ТОВ «СІВЕР ТРАНС» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача 26000,00 грн заборгованості за надані послуги, 1645,25 грн пені, 1899,59 грн інфляційних втрат та 708,15 грн 3% річних, що є предметом розгляду в даній справі.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений сторонами 08.10.2020 Договір-заявка про надання транспортно - експедиційних послуг № КТ20-00199 є договором транспортного експедирування.

Відповідно до положень ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦКУ).

Згідно зі ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом вище, позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу, умови яких узгоджено в підписаній сторонами заявці від 08.10.2020 року № КТ20-00199, вартістю 93942,40 грн. Сторонами не заперечено обставини підписання відповідної заявки і узгодження, зокрема, вартості послуг. Відповідачем також не заперечується і факт виконання перевезення вантажу, відповідно до даних, що містяться у CMR № UA0220.

Позивач стверджує, що 28.04.2020 року відповідачу надіслано оригінали документів для підписання за Договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг № КТ20-00199, а відповідачем підписано і повернуто Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000167 від 22.04.2020 на суму 93942,40 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідач, обізнаний про виставлення позивачем рахунку - фактури № СФ-0000172 від 22.04.2020 на суму 93942,40 грн., адже здійснюючи часткові оплати наданих позивачем послуг, вказує в призначенні платежу рахунок №СФ-0000172 від 22.04.2020.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було здійснено часткові оплати за надані послуги перевезення на загальну суму 67942,40 грн.

Суд звертає увагу, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вказана правова позиція неодноразово наводилась Верховним Судом. Зокрема, у Постанові від 30.01.2019 № 905/2324/17.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначалося вище, Договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг № КТ20-00199 від 08.04.2020 на суму 93942,40 грн., передбачено, що строк сплати 10 банківських днів, по отриманню оригіналів. Позивачем належним чином виконано зобов`язання з перевезення. Оригінали документів для підписання, були надіслані відповідачеві 28.04.2020, зазначене відправлення надійшло до відділення 30.04.2020., відправлення вручене одержувачу 02.05.2020. Вказаний факт відповідачем не спростовано.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано, і такі підстави судом не встановлено.

Оскільки, як встановлено вище, позивачем виконано перевезення, а Договором-заявкою визначено 10 банківських днів, по отриманню оригіналів, а також враховуючи, що вихідні та святкові дні не є банківським днем, бо каси банків не здійснюють розрахункові операції в ці дні, то останнім днем виконання зобов`язання було 18.05.2020 року. Відповідно, прострочення виникло 19.05.2020 року, як підтверджується матеріалами справи, відповідачем сплачено 67942,40 грн. Докази здійснення відповідачем решти оплати у встановлені договором строки у матеріали справи не подано і сторонами обставина відсутності оплати не заперечується. Відтак, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення 26000,00 грн. основного боргу.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд звертає увагу на те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з порушенням ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1899,59 грн. інфляційних втрат з врахуванням індексів інфляції, встановлених протягом червня 2020 року березня 2021 року та 708,15 грн. 3% річних за період з 19.05.2020 по 15.04.2021.

Беручи до уваги вищенаведене, суд, провівши відповідний перерахунок в межах позовних вимог, приходить до висновку, що такі позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до стягнення в розмірі 1899,59 грн. інфляційних втрат з врахуванням індексів інфляції, встановлених протягом червня 2020 року березня 2021 року та 708,15 грн. 3% річних за період з 19.05.2020 по 15.04.2021.

Щодо позовної вимоги про стягнення 1645,25 грн. пені, нарахованої за період з 19.05.2020 по 19.11.2020, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

На відміну від індексу інфляції та процентів річних, нарахування яких на суму невиконаного грошового зобов`язання відбувається на основі закону, незалежно від того чи містить укладений між сторонами договір відповідні положення, то пеня є договірною санкцією. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Посилання позивача на ч.6 ст.232 ГК України, як на підставу нарахування пені, судом до уваги не береться, оскільки вказаною законодавчою нормою встановлено загальні умови та порядок нарахування пені, а не визначено обов`язок та умови її сплати контрагентом за порушення певного конкретно визначеного зобов`язання.

Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що в Договорі-заявці про надання транспортно-експедиційних послуг № КТ20-00199 від 08.04.2020 стягнення пені за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання з оплати не визначено, суд приходить до висновку, що така позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕР ТРАНС» до ФОП ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в розмірі 26000,00 грн. основного боргу, 708,15 грн. 3% річних, 1899,59 грн. втрат від інфляції. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір в розмірі 2146,50 грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

У позовній заяві ТОВ «Сівер Транс» наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, серед яких 2270,00грн. судового збору та 1200,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд звертає увагу на таке.

Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, до позовної заяви ТОВ «Сівер Транс» долучено копію договору № 14/04-2021 про надання правничої допомоги від 14.04.2021, укладеного ним з адвокатським об`єднанням «Оферта», за яким адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. Договору адвокатське об`єднання відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього з питань, пов`язаних з виконанням зобов`язань за договором перевезення між ТОВ «Сівер Транс» та ФОП ОСОБА_1 ; представляє клієнта в господарських судах України всіх інстанцій з усіма правами, які надані позивачу (відповідачу), у тому числі з правом подання позовної заяви, подання інших процесуальних документів, оскарження судових рішень, одержання рішень, постанов, ухвал; підписувати та подавати заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; отримувати документи, в тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, тощо, а також їх копії; вчиняти інші дії в інтересах клієнта не передбачені даним Договором.

У п.3.1 цього договору, серед іншого, зазначено, що за правничу допомогу, передбачену в п.п. 1.2. Договору, клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду в розмірі, визначеному в рахунках та актах надання послуг, які є невід`ємною частиною договору і оформлюються у вигляді додатків.

До позовної заяви також долучено копію підписаного повноважними представниками сторін та скріпленого їх печатками акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2 від 15.04.2021, в якому представник Замовника - Директор ТОВ «СІВЕР ТРАНС» Ніколаєнко М.Є., з однієї сторони, і представник Виконавця - Керуючий партнер Адвокатського об`єднання «Оферта» Саповська О.А., з іншої сторони, зазначили про те, що виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги) в межах надання правничої допомоги за договором №14/04-2021 від 14.04.2021: Складання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором перевезення з ФОП ОСОБА_1 . Загальна вартість робіт (послуг) склала без ПДВ 1200,00 грн. також зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Також позивачем подано копію рахунку-фактури № 2 від 15.04.2021 на суму 1200,00 грн. та копію платіжного доручення № 1648 від 16.04.2021, яким підтверджується оплата ТОВ «Сівер Транс» 1200,00 грн. на користь адвокатського об`єднання «Оферта» згідно рахунку-фактури № 2 від 15.04.2021. На підтвердження повноважень адвоката Саповської Олени Анатоліївни долучено оригінал ордеру на надання правничої (правової допомоги) серія СВ № 1012437 від 14.04.2021 виданий адвокатським об`єднанням «Оферта».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як встановлено ч.4 ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, також покладаються на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 1200,00 грн. співмірними зі складністю справи та розміром заявлених до стягнення позовних вимог, обсягом наданої адвокатом правової допомоги, що відображена в акті виконаних робіт. Такі витрати є обґрунтованими та реальними, фактично понесеними позивачем. Водночас, оскільки позовні вимоги ТОВ «СІВЕР ТРАНС» задоволено частково, то й витрати позивача на професійну правничу допомогу слід, у відповідності до ч.4 ст.129 ГПК України, покласти на відповідача частково в розмірі 1134,72 грн., а в решті залишити за позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕР ТРАНС» (14027, Чернігівська обл., місто Чернігів, вулиця Мачеретівська, будинок 10, квартира 1; ідентифікаційний код 37418665) 26000,00 грн. основного боргу, 708,15 грн. 3% річних, 1899,59 грн. індексу інфляції, 2146,50 грн. судового збору та 1134,72 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення, складено та підписано 08.07.2021

Суддя О.І. Щигельська