УХВАЛА

м. Київ

06.07.2021Справа № 910/10693/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову до його пред`явлення

до 1) Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», 2) Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення до Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» та Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_2 є власниками опосередкованої істотної участі у розмірі 100% статутного капіталу AT «Комерційний інвестиційний банк» через: ТОВ «Латуж», ТОВ «Плодоовоч-Уж» та ОП Ужгородський коньячний завод, що підтверджується рішенням Національного банку України від 19.05.2017 №163 «Про погодження набуття істотної участі в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний інвестиційний банк». Заявник вказав, що 30.03.2020 йому стало відомо про укладення між Акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк», в якому ОСОБА_2 є головою Наглядової ради, та ОП Ужгородський коньячний завод, де ОСОБА_2 є керівником та кінцевим бенефіціарним, договір купівлі-продажу. На підставі даного договору, за твердженнями заявника, відчужено за заниженою ціною на користь ОП Ужгородський коньячний завод нежитлове приміщення загальною площею 683,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, б. 58-а, приміщення 172 .

Таким чином, заявник має намір звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом із цим, за твердженнями заявника, ОП Ужгородський коньячний завод має намір продати спірний об`єкт нерухомості, що підтверджується відповідними оголошеннями на веб-сайтах, у зв`язку з чим заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 683,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, б. 58-а, приміщення 172 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), власником якого є Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод; заборонити будь-яким державним реєстраторам у розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії з державної реєстрації права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили, стосовно нежитлового приміщення загальною площею 683,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, б. 58-а, приміщення 172 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду без звернення до суду із додатковими позовами, та захист прав заявника не буде ефективним.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями частини 1 статті 139 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відтак, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У той же час, метою забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, щодо захисту яких пред`явлено позов, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку задоволення позову.

Однак, заявником не доведено наявності правових обставин, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які би свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Суд наголошує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень частини 1 статті 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За таких обставин, вживаючи заходів забезпечення позову, суд також повинен урахувати баланс інтересів сторін та визначити, чи не обмежать такі заходи права та законні інтереси сторін на здійснення господарської діяльності.

Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

У той же час, заявником не доведено, що вжиття заходів забезпечення позову до його пред`явлення матиме наслідком уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, щодо захисту яких буде пред`явлено позов.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заявлених заходів забезпечення позову до його подання.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви № 910/10693/21 ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Дата підписання: 06.07.2021 року.

Суддя К.В. Полякова