ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/536/21
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Діброви Г.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Бебик А.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача-1: не з`явився;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Непомнющий О.М., за ордером;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області про забезпечення позову

від 05 травня 2021 року (повний текст складений 05.05.2021р.)

по справі № 915/536/21

за позовом

1. Товариства з обмеженою відповідальністю фірма Аріс-Контракт

2. Приватного підприємства Юрикон

до відповідачів:

1. Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перцової Марини Геннадіївни

про: визнання недійсним договору №ВПВ-1203 від 12.03.2021р.,-

суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.,

час та місце винесення ухвали: 05.05.2021р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 07.07.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

21.04.2021р. до Господарського суду Миколаївської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) фірма Аріс-Контракт (позивач-1) та Приватного підприємство (ПП) Юрикон (позивач-2) до Акціонерного товариства (АТ) Перший Український Міжнародний Банк (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Фінансова компанія Мотус Анте (відповідач-2) про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №ВПВ-1203 від 12.03.2021р., укладеному між АТ Перший Український Міжнародний Банк та ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перцовою М.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №264.

Водночас, Приватним підприємством Юрикон було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач-2 просив місцевий господарський суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктами державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4 та реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який належить Приватному підприємству Юрикон.

Заява обґрунтована тим, що ПП «Юрикон» отримано вимоги нового кредитора/іпотекодержателя ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте від 25.03.2021р. №25-06/03/21, якими відповідач-2 повідомив заявника про те, що у разі невиконання вимоги про сплату боргу у розмірі 3951100,51 дол. США протягом тридцятиденного строку, ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте має намір звернути стягнення на предмети іпотеки за адресою: вул. Морехідна, 1В/4 в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України Про іпотеку.

За таких обставин, ПП «Юрикон» вважає, що за час судового розгляду справи про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте реалізує свій намір звернути стягнення на предмети іпотеки, набуде право власності на належне позивачу нерухоме майно та позбавить позивача його права власності на дане нерухоме майно, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та/або ефективний захист або поновлення порушеного права власності заявника, за захистом якого він звернувся до суду з відповідним позовом у справі №915/536/21.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021р. по справі №915/536/21 (суддя Ткаченко О.В.) заяву Приватного підприємства «Юрикон» від 30.04.2021р. (вх. №6640/21) про забезпечення позову у справі №915/536/21 задоволено у повному обсязі; заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01, який належить Приватному підприємству «Юрикон».

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги належність вищезазначеного майна на праві власності заявнику та враховуючи, що новий кредитор/іптекодержатель висловив свій намір зареєструвати за собою право власності на це майно, яке є предметом забезпечення за договором іпотеки, в якому відбулась зміна іпотекодержателя, що оспорюється наразі у даній справі №915/536/21, зокрема, Приватним підприємством «Юрикон», дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача-2 щодо існування реальної загрози того, що до моменту вирішення справи по суті та до набрання чинності судовим рішенням у цій справі, невжиття зазначених у заяві ПП «Юрикон» заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в частині власника спірного нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021р. у справі №915/536/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви ПП «Юрикон» про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Апелянт вказує, що ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову ухвалена судом з неправильним установленням обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів та з порушенням норм процесуального права.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте, зокрема, зазначає, що з урахуванням предмету позову у справі №915/536/21, відсутній зв`язок між заходами до забезпечення позову, які заявник просить вжити, та предметом позову, оскільки відповідна заборона державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, має стосуватись певного нерухомого майна, що належить до предмету позову, тоді як ПП «Юрикон» заявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору.

На думку апелянта, визначений ПП «Юрикон» захід до забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, оскільки у разі задоволення судом першої інстанції позову про визнання недійсним договору, таке рішення не підлягає примусовому виконанню. Водночас, позивачем-2 не заявлялися позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Отже, вжиті місцевим господарським судом заходи до забезпечення позову, не є співмірними заявленим позовним вимогам.

Також, ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте вказує, що позивачем-2 не надано суду доказів, що підтверджують існування обставин утруднення чи можливого невиконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивачів. Скаржник зауважує, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження обставини, які б свідчили про намір останнього відчужити наведений вище об`єкт нерухомого майна.

Окремо, апелянт звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову не наведено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, тому не відповідає вимогам, встановленим п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, підлягає поверненню на підставі ч.7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України. Проте, місцевий господарський суд розглянув вказану заяву по суті.

Більш детально доводи ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мотус Анте» ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021р. у справі №915/536/21; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; матеріали справи №915/536/21 витребувані з Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.05.2021р. розгляд справи №915/536/21 призначено на 16.06.2021 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2021р., у зв`язку з перебуванням у відпустках суддів-членів колегії Колоколова С.І. та Разюк Г.П., справа №915/536/21 прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Водночас, апеляційним судом встановлено, що 01.06.2021р. ухвалою Господарського суду Миколаївської області були скасовані заходи забезпечення позову у справі №915/536/21, вжити оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 05.05.2021р.

У зв`язку з цим, вирішуючи питання про наявність підстав для перегляду апеляційним судом ухвали місцевого господарського суду від 05.05.2021р. про вжиття заходів забезпечення позову, яка вичерпала свою дію внаслідок її скасування ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021р. у даній справі на момент розгляду апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Мотус Анте» на ухвалу від 05.05.2021р., колегія суддів виходить з такого.

За змістом статей 4, 14 Господарського процесуального кодексу України, процесуальним законом гарантується право на звернення до господарського суду юридичним особам за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також особам, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Розгляд справ господарським судом здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, що є реалізацією з боку суду принципу диспозитивності як однієї із засад господарського судочинства.

Частиною 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України до переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути предметом апеляційного перегляду, віднесено ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, яка в силу ч.1 ст. 235 цього Кодексу набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Право на оскарження ухвали суду про вжиття заходів забезпечення також визначено частиною 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, законодавцем у зазначеній процесуальній нормі передбачено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання як судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Таким чином, необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що винесення судом першої інстанції ухвали, якою скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою місцевого господарського суду від 05.05.2021р. у справі №915/536/21, яка є предметом апеляційного оскарження, не виключає можливості перегляду такої ухвали суду першої інстанції, оскільки процесуальне право на її апеляційне оскарження передбачено ч. 8 ст. 140 та п. 3 ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі №908/1671/18, від 26.06.2018р. у справі №415 та від 13.02.2020р. у справі №50/790-43/173.

В судове засідання представники позивачів, відповідача-1 та третьої особи не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, їх явка обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників учасників процесу за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні 07.07.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте, вивчивши матеріали оскарження, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо відсутності пропозицій стосовно зустрічного забезпечення позову як підстави для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, у зв`язку з чим відсутність у заяві пропозицій щодо зустрічного забезпечення є підставою для повернення останньої заявнику на підставі ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, вирішення питання щодо вжиття заходів із зустрічного забезпечення має диспозитивний характер.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Господарський процесуальний кодекс України не містить норми щодо випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на зміст ч. 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд не позбавлений можливості вирішити вказане питання за відповідним клопотанням в окремій ухвалі про зустрічне забезпечення.

Таким чином, виходячи з приписів ч. 4 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2019р. у справі №915/870/18.

Отже, розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, оскільки чиннимзаконодавством передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Наведене унормовується із правової позицією Верховного Суду, що висловлена у постановах від 19.02.2019р. у справі №911/1695/18, від 25.02.2019р. у справі №924/789/18.

Щодо задоволення місцевим господарським судом заяви ПП «Юрикон» про забезпечення позову.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, з метою забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Одночасно, заходи щодо забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі №910/20479/17, від 14.06.2018р. у справі №916/10/18, від 23.06.2018р. у справі №916/2026/17, від 16.08.2018р. у справі №910/5916/18, від 11.09.2018р. у справі №922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі №909/526/18, від 21.01.2019р. у справі №916/1278/18, від 25.01.2019р. у справі №925/288/17, від 26.09.2019р. у справі №904/1417/19 тощо.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

За положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

За змістом цих норм обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Належними згідно ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, апеляційна колегія зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову, заявник повинен обов`язково надати докази щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в поданих суду матеріалах відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували наведені позивачем у заяві про забезпечення позову обставини, якими останній обґрунтовує необхідність вжиття судом заходів до забезпечення позову у справі.

Так, предметом позову в даній справі є визнання недійсними договору про відступлення права вимоги від 12.03.2021р. №ВПВ-1203, укладеного між АТ Перший Український Міжнародний Банк та ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте, за яким АТ Перший Український Міжнародний Банк, як первісний кредитор, передав новому кредитору ТОВ Фінансова компанія Мотус Анте право вимоги за договором іпотеки, укладеним в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника ТОВ Ікар за кредитним договором №7.3-70 від 23.08.2007р., укладеним первісним кредитором, в якості іпотекодержателя та ПП Оріон-Нива в якості іпотекодавця, яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитловий об`єкт загальною площею 8716,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1а, який в подальшому був розділений на окремі адреси.

Як вбачається з відповідної заяви позивача-2, заходи забезпечення позову полягають у забороні суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових приміщень загальною площею 252,1 кв.м, на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4.

Однак, судом апеляційної інстанції встановлено, що на об`єкт нерухомого майна, за яким оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 05.05.2021р. вжито заходів забезпечення позову, накладено обтяження (арешт нерухомого майна), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, до яких внесено відповідний запис.

Таким чином, відсутність чи наявність заходів забезпечення позову в даній справі не може вплинути на виконання судового рішення у справі.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази, що станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову, або апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про задоволення такого забезпечення, будь-яким державним реєстратором вживаються дії зі скасування записів про обтяження, що накладене на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Позивачем не наведено у заяві про забезпечення позову і обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на реалізацію іпотечного майна.

Більш того, враховуючи сформульовані позивачем позовні вимоги як «визнання недійсним договору про відступлення права вимоги» апеляційна колегія зазначає, що вони не передбачають дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду за результатом розгляду позову у справі №915/536/21. Відтак, визначені позивачем заходи забезпечення позову не узгоджуються з предметом заявленого позову.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо існування обставин утруднення або невиконання рішення Господарського суду Миколаївської області, у разі задоволення позову, зводяться до можливого відчуження об`єкта нерухомого майна, оформлення права на нерухоме майно, а тому, не впливають на процес виконання рішення господарського суду у цій справі та не можуть розглядатись як обставини, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за відповідним позовом.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання ПП «Юрикон» в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

По суті, подана позивачем заява ґрунтується на непідтверджених припущеннях заявника щодо можливого вчинення відповідачами (або іншими особами) дій, наслідком яких може бути порушення прав позивача у разі задоволення позовних вимог, а відтак - і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання рішення суду. ПП «Юрикон» не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів вчинення відповідачами дій, на які посилається заявник, або ж їх підготовку, в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, з якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи заявника про наявність підстав для забезпечення позову є необґрунтованими та передчасними.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, винесення ухвали місцевим господарським судом про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії у відповідності до Закону України №1952-ІV від 01.07.2004р. Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01, що належить ПП «Юрикон», загальною площею 252,1 кв.м, тп розташовано на першому поверсі в літ. А-4 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1в/4, колегія суддів вважає помилковим.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що при вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову, у зв`язку з чим, більшість доводів апеляційної скарги колегією суддів не враховується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення заяви.

При цьому, необхідно також зауважити, що у разі існування належного підтвердження, обставини, на які посилається заявник, він не обмежений у праві повторно звернутись до суду із відповідною заявою про забезпечення позову у вказаній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 року у справі №915/536/21 скасуванню.

Керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021р про забезпечення позову у справі №915/536/21 скасувати.

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Юрикон» про забезпечення позову у справі №915/536/21 відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Юрикон» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Мотус Анте 2270,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ, із зазначенням повних реквізитів сторін.

Матеріали оскарження ухвали від 05.05.2021р. у справі №915/536/21 повернути до Господарського суду Миколаївської області.

Постанова відповідно до ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 07.07.2021р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.