СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. Справа № 922/4121/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників учасників справи:

позивача Стриж Л.А.

відповідача Орлов О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Завод "Будінвест" (вх.№ 1397Х/1) на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі № 922/4121/20, повний текст якого складено та підписано 15.04.2021 суддею Пономаренко Т.О. у приміщенні господарського суду Харківської області,

за позовом ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, буд. 1, корпус 45, офіс 21; )
до ТОВ "Завод "Будінвест" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1; )
про стягнення штрафу
ВСТАНОВИЛА:

Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі № 922/4121/20 заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, б. 1; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, б. 1, корпус 45, офіс 21; ) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині відмовлено.

ТОВ "Завод "Будінвест" із зазначеним додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі № 922/4121/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал" в інтересах Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" про стягнення витрат на правову допомогу.

Так, апелянт в обґрунтування своїх вимог зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, з підстав їх доведеності та відповідності критеріям ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки, як зазначено самим судом першої інстанції, позивачем було заявлено 11 однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одних і тих самих договорів. Таким чином, в даній справі, враховуючи величезний досвід адвоката Л. А. Стриж, однотипність правовідносин, що витікають з одного й того ж договору, за якими подано декілька однотипних позовів, витрати позивача на правничу допомогу не відповідають вимогам співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі із впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, апелянт вважає, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги, інші документи не є безумовною підставою для компенсації за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що, на думку апелянта, позивачем не доведено, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтований та зазначені витрати мають розумний характер.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 922/4121/20 та призначено на 08.06.2021.

03.06.2021 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 06.07.2021.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали апеляційної скарги та відзиву на неї доводи сторін, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в заяві про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу (вх.№5504 від 09.03.2021) просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 500,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Також, колегія суддів зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів також враховує, що в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в позовній заяві просив суд у разі задоволення позову стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу та надав попередній розрахунок судових витрат на суму 50 000 ,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що правовідносини між позивачем та адвокатом Стриж Л.А. на момент розгляду справи господарським судом Харківської області підтверджуються угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019 та ордером Серія АХ №1034220 від 18.12.2020 (а.с.10-12 т.1).

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката представник позивача надав суд: копії додаткової угоди №1 до угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019, якою узгоджено тарифи та послуги, що надаються в порядку та на умовах, визначених угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019, додатку №1 до угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019, акту №1 приймання-передачі виконаних робіт від 04.03.2021 за угодою про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019 на загальну суму 24 500,00 грн., платіжного доручення №110 від 05.03.2021 на суму 24500,00 грн. (а.с.161-164 т.1).

Колегія суддів зазначає, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24 500,00 грн.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти Україїш" від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").

Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд в постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, не погоджуючись з розміром витрат на оплату послуг адвоката позивача, надав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що до господарського суду Харківської області представником позивача було заявлено 8 однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одних і тих самих договорів. Таким чином, у даній справі, ураховуючи величезний досвід адвоката Стриж Л.А., однотипність правовідносин, що витікають з одного й того ж договору, за якими подано декілька однотипних позовів, витрати позивача на правничу допомогу не відповідають вимогам співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі із впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку з цим відповідач вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені до відшкодування у справі №922/4121/20, є занадто завищеними та такими, що не відповідають критеріям обґрунтованості, співмірності та розумності. Саме з цих підстав, відповідач вважає, що обсяг наданих адвокатом при розгляді справи послуг та їх заявлена вартість не відповідають критерію реальності витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони. За таких обставин на думку відповідача, відшкодування витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги підлягає зменшенню до 1 000,00 грн.

На підтвердження вищезазначеного представник відповідача надає копії позовних заяв.

Проаналізувавши подані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та заперечення представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази виконання робіт та оплати позивачем наданих послуг, прийнятих згідно з актом виконаних робіт за договором та факт понесених позивачем витрат у розмірі 24 500,00 грн.

Водночас, колегія суддів зазначає, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із неналежним виконанням кредитного договору.

Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Так, предметом дослідження за позовною заявою є один кредитний договір №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, один меморіальний ордер, один договір про відступлення права вимоги та додатки до нього, два акти приймання-передачі, одне платіжне доручення, одне повідомлення про заміну кредитора, один договір оренди нежитлових приміщень та акт прийому-передачі до нього, один лист.

При цьому, колегією суддів здійснено моніторинг справ №922/3250/20, №922/3251/20, №922/3252/20, №922/3252/20, №922/3254/20, №922/3436/20, №922/3437/20, №922/3471/20, копії яких було надано відповідачем в обґрунтування клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, під час якого встановлено, що представником позивача дійсно було заявлено 8 однотипних позовів, що стосуються одних і тих самих правовідносин, які витікають з одного й того самого кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів вважає обґрунтованим зменшення витрат на правничу допомогу до 20 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, оскільки справа про стягнення штрафних санкцій за іпотечним договором є нескладною і не вимагає від адвоката витрачати час на збирання доказів або вивчення судової практики.

Проте, відповідачем не надано жодних обґрунтованих та належних доказів того, у чому саме відповідач вважає витрати позивача на професійну правничу допомогу завищеними, не надано достатніх та чітких пояснень, чому розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним, а також не зазначено, які з вимог, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, не були дотримані при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката.

Водночас, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Беручи до уваги ціну позову, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, такі витрати були необхідними та неминучими.

Враховуючи наведене, відповідачем не доведено наявності підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу, а отже доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність додаткового рішення суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Завод "Будінвест" на додаткове рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі № 922/4121/20 залишити без задоволення.

Додаткове рішення господарського суду Харківської області від 07.04.2021 у справі № 922/4121/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано 09.07.2021.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян