СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Справа № 913/19/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Шевель О.В. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря Гончарова О.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом)- Зубенко В.М., довіреність від 18.01.21 р. № 96 ;

відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом)- Дугінов М.О. , паспорт серія НОМЕР_1 від 27.08.97 р., Висіцька І.В., ордер від 26.01.21 р. КВ № 410198;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Фермерського господарства "Агро-Макс", смт Марківка (вх. № 1302 Л2/5) на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2021, ухвалене суддею Масловським С.В. в приміщенні господарського суду Луганської області (повний текст рішення складено та підписано 29.03.2021) та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 31.03.2021 (повний текст додаткового рішення складено та підписано 13.04.2021) у справі № 913/19/21

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс", м. Київ

до Фермерського господарства "Агро- Макс", смт. Марківка, Марківський район, Луганська область

про стягнення 246 829, 70 коп.

та за зустрічним позовом Фермерського господарства "Агро - Макс", смт. Марківка, Марківський р-н., Луганська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс", м.Київ

про стягнення 180 670 грн 39 коп.

ВСТАНОВИЛА:

05.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрекс" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Фермерського господарства "Агро - Макс", в якому просить стягнути заборгованість за договором поставки від 20.08.2020 №2119 в розмірі 246829 грн 70 коп., в тому числі: штраф, передбачений п. 6.2. Договору за не поставку(несвоєчасну поставку) товару (насіння соняшнику) в розмірі 35295 грн 00 коп. та завдані таким порушенням зобов`язання збитки в розмірі 211534 грн 70 коп.

В обґрунтування позову позивач посилається, зокрема на те, що між ним та відповідачем було укладено договір поставки від 20.08.2020 №2119 та Специфікацію № 1 до нього, шляхом обміну факсимільними копіями вищенаведених документів між електронними адресами ТОВ "Агрекс" - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ФГ "Агро - Макс" - . За умовами Договору та Специфікації відповідач зобов`язаний був поставити позивачу 100 тон соняшника, +/- 10% на вибір позивача (покупця), на умовах DAP склади ТОВ "Сватівська олія", по ціні 10000 грн 00 коп. за одну тону, на загальну суму 1000000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ, в строк до 15.10.2020, а позивач зобов`язався сплатити за товар на умовах попередньої оплати 50% вартості товару - 500000 грн 00 коп., остаточні розрахунки здійснюються протягом п`яти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на товар.

04.09.2020 сторонами було укладено додаткову угоду до Договору поставки від 20.08.2020 №2119,відповідно до якої було змінено п.1 Специфікації № 1 до Договору, а саме змінена ціна 17,020 тон товару до 9930 грн 00 коп. за одну тону, 12880 тон товару до 9900 грн 00 коп. за одну тону.

На виконання умов Договору, відповідно до платіжного доручення №7836 від 21.08.2020 позивач здійснив попередню оплату в розмірі 500000 грн 00 коп.

Натомість відповідач в порушення умов Договору та Специфікації № 1, здійснив поставку товару у встановлений строк в меншій кількості, ніж передбачено Договором, а саме поставив насіння соняшника в кількості 76,47 тон на загальну суму 682670 грн 39 коп., а тому непоставленою залишилась кількість насіння соняшника -23,53 тони за ціною 10000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ, всього на суму 235300 грн., у зв`язку з чим позивачем на підставі пункту 6.2. Договору нараховано до стягнення штраф в розмірі 5% від суми непоставленого товару - 11765 грн. за непоставку товару та в розмірі 10% від суми непоставленого товару штрафу - 23530 грн. за непоставку товару на строк понад десять календарних днів.

Крім цього позивач зазначив, що внаслідок вказаного порушення відповідачем умов договору поставки від 20.08.2020 № 2119 він зазнав реальних збитків у вигляді понесення ним для відновлення свого порушеного права додаткових витрат в розмірі 211534,70 грн., що становлять різницю між ціною непоставленого відповідачем за договором поставки від 20.08.2020 № 2119 насіння соняшника та ринковими цінами на аналогічний товар, що склалися в листопаді 2020 року, за якими він змушений був закупити відповідну кількість товару в інших постачальників, з метою виконання власних зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами та недопущення застосування до нього за цими контрактами штрафних санкцій.

02.02.2021 на адресу господарського суду Луганської області від Фермерського господарства "Агро - Макс" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" про стягнення заборгованості у розмірі 180670 грн 39 коп. за поставлений товар-насіння соняшника відповідно до товарно - транспортних накладних №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020.

В обґрунтування зустрічного позову Фермерське господарства "Агро - Макс" посилається на те, що ним на виконання усних домовленостей сторін було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрекс" товар-насіння соняшнику за товарно-транспортними накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020 загальною вартістю 680670,39 грн.,який останнім прийнято без зауважень , у тому числі щодо кількості та якості, проте вартість товару оплачено частково на суму 500 000 грн. платіжним дорученням від 21.08.2020 № 7836, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість з оплати товару в сумі 180670,39 грн. Оскільки між ТОВ "Агрекс" та Фермерським господарством "Агро - Макс" не було письмово погоджено строк оплати поставленого товару, Фермерське господарство "Агро-Макс" 26.10.2020 в порядку ч. 2 статті 530 ЦК України звернулось на адресу відповідача за зустрічним позовом з вимогою №22, в якій вимагло у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги оплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 180670 грн 39 коп., проте зазначена вимога залишилась не виконаною.

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.03.2021 у справі № 913/19/21 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" до Фермерського господарства "Агро - Макс" про стягнення 246829 грн 70 коп. - задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Агро - Макс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" заборгованість за договором поставки №2119 від 20.08.2020 в розмірі 235064 грн 70 коп., в тому числі збитки в розмірі 211534 грн 70 коп., штраф в розмірі 23530 грн 00 коп., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3525 грн 97 коп.В іншій частині первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства "Агро - Макс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" про стягнення 180670 грн 39 коп. відмовлено. Судові витрати покладено на позивача за зустрічним позовом.

Рішення обґрунтовано,зокрема, з тих підстав, що:

- доведеними є обставини: укладення 20.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрекс" та Фермерським господарством "Агро - Макс", шляхом обміну факсимільними копіями документів між електронними адресами ТОВ "Агрекс" (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ФГ "Агро - Макс" () договору поставки №2119 від 20.08.2020, Специфікації № 1 та додаткових угод до нього від 03.09.2020 і від 04.09.2020; здійснення ТОВ "Агрекс" на виконання умов цього Договору попередньої оплати в розмірі 500000 грн 00 коп. за поставку насіння соняшника в кількості 100 тон на загальну суму 997520 грн 00 коп.; виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим Договором з повної поставки товару, відповідно до п.1 Специфікації лише частково на суму 682670 грн 39 коп., що відповідно свідчить про непоставку відповідачем товару за Договором в кількості 23,53 тони на суму 235300 грн.;

- у зв`язку з порушенням Фермерським господарством "Агро - Макс" строків поставки товару за договором поставки №2119 від 20.08.2020, Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрекс" були завдані збитки в розмірі 211534 грн 70 коп. у вигляді різниці в ціні за одну тону за договором поставки №2119 від 20.08.2020 - 10000,00 грн, та за договором поставки №2269 від 18.11.2020, з урахуванням перерахунку за одну тону - 18990,00 грн, що складає 8990,00 грн помноженої на кількість непоставленого товару в кількості 23,53 тони;

- вимоги ТОВ Агрекс" щодо стягнення з ФГ «Агро-Макс» на підставі пункту 6.2. Договору штрафу в розмірі 5% від суми непоставленого товару - 11765 грн. за непоставку товару та в розмірі 10% від суми непоставленого товару штрафу - 23530 грн. за непоставку товару на строк понад десять календарних днів є законними та обґрунтованими в частині стягнення штрафу в розмірі 10% від суми непоставленого товару штрафу - 23530 грн 00 коп. за непоставку товару на строк понад десять календарних днів, оскільки одночасне стягнення штрафу в розмірі 5% за несвоєчасно поставлений товар та додаткове стягнення штрафу в розмірі 10% за несвоєчасно поставлений товар на строк понад десять календарних днів, за один і той же період є неможливим, оскільки в порушення вимог статті 61 Конституції України є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення;

- оскільки позивачем за зустрічним позовом зобов`язання щодо поставки товару у встановлений Договором строк до 15.10.2020 в кількості 100 тон на загальну суму 997520,60 грн виконано не було, відповідно до п.2 Специфікації до договору строк остаточного розрахунку за поставлений товар не настав, у зв`язку з чим, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога Фермерського господарства "Агро - Макс" про стягнення заборгованості в розмірі 180670,39 грн не є обґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 у задоволенні клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 відмовлено.

В обґрунтування відмови в задоволенні клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 суд послався на те, що оскільки рішенням господарського суду Луганської області від 17.03.2021 у справі №913/19/21 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" до Фермерського господарства "Агро - Макс" про стягнення 246829 грн 70 коп. задоволено частково та стягнуто з Фермерського господарства "Агро - Макс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" заборгованість за договором поставки №2119 від 20.08.2020 в розмірі 235064 грн 70 коп., та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства "Агро - Макс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" про стягнення 180670 грн 39 коп., відповідно до положень статті 129 Господарського процессуального кодексу України витрати Фермерського господарства "Агро - Макс" на правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 коп. покладаються на останнього.

Фермерське господарство "Агро - Макс" із рішенням господарського суду Луганської області від 17.03.2021 та додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 не погодилось та подало на них до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить:

- прийняти як доказ у справі матеріали службової перевірки, проведеної відповідно до наказу голови ФГ "Агро-Макс" № 1/1 від 10.02.2021, з огляду на неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ФГ "Агро-Макс"; долучити їх до матеріалів справи та врахувати при ухваленні рішення у справі № 913/19/21;

- скасувати рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2021 у справі № 913/19/21 в частині часткового задоволення вимог первісного позову та відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" до Фермерського господарства "Агро - Макс" про стягнення 235 064 грн, 70 коп. відмовити у повному обсязі, а зустрічну позовну заяву Фермерського господарства "Агро - Макс" задовольнити у повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро - Макс" заборгованість за поставлений товар у розмірі 180 670,39 грн.;

- скасувати додаткове рішення господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення судових витрат з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро - Макс" задовольнити повністю;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро - Макс" усі понесені ним судові витрати за розгляд справи № 913/19/21 у суді першої та апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги Фермерське господарство "Агро - Макс" посилається, зокрема, на недоведеність визнаних судом першої інстанції встановленими обставин щодо укладення між 20.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрекс" та Фермерським господарством "Агро - Макс", шляхом обміну факсимільних копій документів між електронними адресами ТОВ "Агрекс" (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ФГ "Агро - Макс" () договору поставки №2119 від 20.08.2020 та Специфікації № 1 до нього з огляду на те, що :

- як зазначалося ФГ «Агро-Макс» у відзиві на первісний позов та запереченні на відповідь на відзив на первісний позов, ані голова Фермерського господарства «Агро-Макс» Дігунов М.О., ані жодна інша особа, уповноважена складати, укладати та/або підписувати договори від імені Фермерського господарства "Агро - Макс", не підписувала договір поставки від 20.08.2020№2119, Специфікація №1 до Договору та додаткові угоди до нього;

- надані ТОВ «Агрекс» на підтвердження позовних вимог копії договору поставки від 20.08.2020 №2119, Специфікації №1 до Договору та додаткових угод до нього від 03.09.2020 і від 04.09.09.2020, рахунку від 20.08.2020 № 12 та листа від 08.09.2020 № 27 безпідставно прийняті судом як докази укладення зазначеного Договору та Специфікації до нього, оскільки є неналежними та недопустимими доказами через те, що являють собою роздруківку з електронної переписки між двома електронними поштовими адресами (ІНФОРМАЦІЯ_2) та , в той час як оригіналів зазначених документів ТОВ «Агрекс» не надано та ним в ході судового розгляду зазначалося про їх відсутність у нього; між ТОВ «Агрекс» та ФГ «Агро-Макс» не було досягнуто попередньої домовленості про можливість укладення договорів шляхом обміну електронними листами, не погоджувались відповідні адреси для такого листування та перелік осіб, уповноважених на його ведення та укладення у такий спосіб договорів, із вказаної переписки вбачається, що вона велася між Чеботарьовою Оксаною та Тамарою Щелоковською , які не є уповноваженими особами складати, укладати та/або підписувати договори від імені ФГ «Агро-Макс» та ТОВ «Агрекс», а розміщений за вказаними електронними поштовими адресами документ, в якому зафіксовано текст договору поставки від 20.08.2020 №2119 не містить електронного цифрового підпису голови ФГ «Агро-Макс», який відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника відповідного документу, а зміст такого документу не захищений від внесення правок та викривлення.

Крім цього скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що саме на виконання умов договору поставки від 20.08.2020 №2119 ФГ «Агро-Макс» виставило рахунок на оплату від 20.08.2020 № 12 за поставку 100 тонн соняшнику, оскільки не врахував, що оплата ТОВ «Агрекс» в сумі 500000 грн. здійснена на виконання усних домовленостей сторін, а не як передплата за вказаним Договором.Також скаржник стверджує, що суд дійшов безпідставного висновку, що ФГ «Агро-Макс» здійснило поставку насіння соняшнику ТОВ «Агрекс» за товарно-транспортними накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020 відповідно до умов договору поставки від 20.08.2020 №2119, оскільки такий Договір з вищенаведених підстав є неукладеним та зазначені накладні не містять жодного посилання на нього.

Також скаржник посилається на невідповідність обставинам справи висновку суду першої інстанції щодо того, що договір поставки від 20.08.2020 №2119, Специфікація №1 до Договору та додаткові угоди до нього від 03.09.2020 і від 04.09.09.2020,рахунок від 20.08.2020 № 12 та лист від 08.09.2020 № 27 підписувались головою ФГ «Агро-Макс» Дігуновим М.О. , з огляду на те, що: зазначені документи містять абсолютно однаковий підпис, зроблений імовірно за допомогою факсиміле; відсутня оформлена відповідно до вимог статті 207 Цивільного кодексу України письмова згода сторін на використання факсимілє при укладенні договорів, яка б містила зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів; відповідно до Наказу голови ФГ «Агро-Макс» Дігунова М.О. від 26.03.20121 № 6 передбачено використання факсимілє Дігуновим М.О. та головним бухгалтером ФГ «Агро-Макс» Щелоковською Т.О. на певних документах, які не є договорами, у виключних випадках та лише за попередньою окремою письмовою вказівкою (наказом) Дігунова М.О.,яка протягом періоду поставки з липня по вересень 2020 року не надавалась та вказані особи згідно з їх письмовими поясненнями у вказаний період факсимілє на будь-яких документах не проставляли, а за результатами службової перевірки встановити особу, яка у цей період проставляла факсимілє підпису Дігунова М.О. на зазначених документах не виявилося за можливе.

Згідно з протоколом системи автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 для розгляду судової справи №913/19/21 було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 913/19/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - Фермерського господарства "Агро-Макс", смт Марківка (вх. № 1302 Л2/5) на рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2021 та на додаткове рішення господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 та призначено розгляд справи з повідомленням сторін на "03" червня 2021 р. о 12:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

11.05.2021 (вх. №5264) від генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" Горбаньова М.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити рішення та додаткове рішення без змін.

24.05.2021 (вх. № 5915) від представника Фермерського господарства "Агро - Макс" - адвоката Висіцької І.В. надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

27.05.2021 (вх. № 6096) до суду апеляційної інстанції від генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" Горбаньова М.І. надійшло клопотання про участь представника - адвоката Зубенка В.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon по справі 913/19/21 у судовому засіданні призначеному на "03" червня 2021 р. о 12:00 годині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 задоволено клопотання генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" Горбаньова М.І. (вх. пошти № 6096) про участь представника позивача за первісним позовом - адвоката Зубенка В.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon по справі 913/19/21, призначеному на 03.06.2021 о 12:00 год.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.06.2021, у зв`язку із знаходженням у відпустці судді Білоусової Я.О. та судді Крестьянінова О.О. для розгляду справи №913/19/21 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

10.06.2021 (вх. № 6744) до суду апеляційної інстанції від генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" Горбаньова М.І. надійшла заява про участь представника - адвоката Зубенка В.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язкуEаsyCon по справі 913/19/21 у судовому засіданні призначеному на 24.06.2021 р. об 11:30.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 задоволено заяву генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" Горбаньова М.І. про участь представника позивача за первісним позовом - адвоката Зубенка В.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon по справі 913/19/21, призначеному на 24.06.2021 об 11:30 год.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підтримав апеляційну скаргу, представник позивача за первісним позовом(відповідача за зустрічним позовом) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.

Як зазначено вище, скаржник в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції прийняти як докази у справі матеріали службової перевірки, проведеної відповідно до наказу голови ФГ "Агро-Макс" № 1/1 від 10.02.2021.

Колегія суддів відхиляє зазначене клопотання скаржника з огляду на те, що частина наданих ним документів датована вже після прийняття оскаржуваного рішення, а тому є неприпустимим переглядати це рішення з їх урахуванням, а щодо іншої частини документів, скаржник не довів неможливість надання їх суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, зважаючи на наступне.

Як зазначено вище, в обґрунтування вимог первісного позову ТОВ «Агрекс» посилається на порушення ФГ "Агро - Макс" зобов`язань за договором поставки від 20.08.2020 №2119 та Специфікації № 1 до нього, які за твердженням ТОВ «Агрекс» укладено сторонами шляхом обміну факсимільними копіями вищенаведених документів між електронними адресами ТОВ "Агрекс" - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ФГ "Агро - Макс" - ., що полягало у здійсненні ФГ "Агро - Макс" поставки насіння соняшника ТОВ «Агрекс» в обсязі, меншому, ніж встановлено Договором та Специфікацією на 23,53 тони за ціною 10000 грн 00 коп., в тому числі ПДВ, всього на суму 235300 грн., за що позивач за первісним позовом нарахував до стягнення з відповідача за первісним позовом на підставі п. 6.2. Договору за непоставку(несвоєчасну поставку) товару (насіння соняшнику) в розмірі 35295 грн 00 коп. а також 211534 грн 70 коп. завданих таким порушенням зобов`язання збитків.

При цьому позивач стверджує, що 20.08.2020 на електронну адресу ТОВ «Агрекс» ІНФОРМАЦІЯ_2 з адреси електронної пошти . надійшли підписані керівником ФГ «Агро-Макс» Дігуновим М.О. та скріплені печаткою підприємства факсимільні копії проекту договору ФГ «Агро-Макс» від 20.08.2020 №2119 та Специфікації № 1 до нього, а також рахунок на сплату суми передплати 500 000 грн., після чого ТОВ «Агрекс» підписало зазначені документи, а по рахунку була здійснена оплата.

ТОВ «Агрекс» зазначає, що вищезазначені документи були роздруковані ФГ "Агро - Макс" та підписані в оригіналах посадовими особами і скріплені печатками сторін, з підписаних оригіналів документів ФГ "Агро -Макс" за допомогою технічних засобів було зроблено факсимільну копію, яка була надіслана з електронної адреси ФГ "Агро -Макс" на електронну адресу ТОВ "Агрекс" ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи - 28, електрона адреса зареєстрована офіційною електронною адресою Фермерського господарства "Агро - Макс" для здійснення зв`язку.

ТОВ «Агрекс» звертався до ФГ «Агро-Макс» з проханням направити на його адресу оригінал договору, однак ФГ «Агро-Макс» оригінал договору не надіслано.

На підтвердження укладення зазначеного Договору та Специфікації шляхом обміну факсимільними копіями вищенаведених документів між електронними адресами ТОВ "Агрекс" - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ФГ "Агро - Макс" - ., до позовної заяви додано роздруківку з електронної переписки між зазначеними електронними адресами, а саме:договору поставки від 20.08.2020 №2119, Специфікації №1 до Договору та додаткових угоди до нього від 03.09.2020 і від 04.09.2020,рахунку ФГ «Агрекс» від 20.08.2020 № 12 на сплату 100 тон насіння соняшника на суму 1000000 грн.та листа від 08.09.2020 № 27, а також скріншоти вхідних повідомлень ФГ «Агро-Макс», за якими надіслано зазначені документи з електронної пошти . до електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, ФГ «Агро-Макс», заперечуючи проти первісного позову у заявах по суті справи посилається на те, що твердження позивача про укладення договору поставки №2119 від 20.08.2020, Специфікації № 1 та додаткових угод до цього Договору є необґрунтованими, оскільки представниками Фермерського господарства "Агро - Макс", які уповноважені на укладання та підписання договорів від імені господарства, договір поставки №2119 від 20.08.2020, специфікація №1 до договору та додаткові угоди до договору не укладалися та не підписувалися,печатками підприємства не скріплювалися, а тому такий Договір є неукладеним, й відповідно права та обов`язки у ФГ «Агро-Макс» та ТОВ «Агрекс» не виникали.

Також відповідачем зазначено, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що електрона адреса є погодженою сторонами юридично значимим засобом зв`язку між ними, направлення із вказаної електронної адреси будь - яких документів не може бути доказом жодного юридичного факту, у тому числі і направлення пропозиції на укладення договору (оферти) в розумінні ч.2 ст. 638 Цивільного кодексу України.

При цьому ФГ «Агро-Макс» зазначає, що надані позивачем роздруківки листування між електронними поштами та факсимільні копії Договору та Специфікації не є електронними документами , оскільки не відповідають вимогам статей 5,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» через те, що не підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженої особи ФГ «Агро-Макс», який є обов`язковим реквізитом електронного документа та надає можливість ідентифікувати підписанта. Зважаючи на те, що надана позивачем роздруківка з електронної пошти Договору не є електронним документом чи його копією, підтвердженням укладення такого договору може бути лише підписаний сторонами та скріплений їх печатками письмовий документ, в якому викладено зміст такого Договору, в той час як оригінал такого документу у сторін відсутній.Зазначає при цьому, що листом від 10.11.2020№ 1 -569, який ТОВ «Агрекс» надало до суду разом із первісним позовом, позивач за первісним позовом сам підтвердив факти відсутності оригіналів договору поставки від 20.08.2020 №2119, Специфікації № 1 та додаткових угод до нього,оскільки вказаним листом ТОВ «Агрекс» звернувся до ФГ «Агро-Макс» з проханням підписати зі свого боку, скріпити печатками та надіслати йому оригінали вказаних документів.

Крім цього відповідач зазначає, що на доданих до позовної заяви копіях договору поставки від 20.08.2020№2119, Специфікації №1 та додаткових угодах до цього Договору від 03.09.2020, від 04.09.2020, рахунку №12 від 20.08.2020 та листі №27 від 08.09.2020 біля прізвища керівника відповідача Дугінова М.О. міститься однаковий підпис, зроблений, на думку відповідача, за допомогою спеціального пристрою (факсимілє) для відтворення підпису, схожого на підпис Дугінова О.М., в той час як справжній підпис керівника відповідача - Дугінова О.М. міститься на листі за вих. №22 від 26.10.2020, у якому відповідач заперечує факт укладання договору поставки №2119 від 20.08.2020, Специфікації та додаткових угод до Договору, та сторонами не оформлялась відповідно до вимог статті 207 Цивільного кодексу України письмова згода на використання факсимілє при укладенні договорів, яка б містила зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Щодо доводів позивача за первісним позовом про підтвердження укладення договору поставки від 20.08.2020 №2119 надісланням ФГ «Агро-Макс» ТОВ «Агрекс» рахунку від 20.08.2020 № 12 на отримання передплати за вказаним договором, здійсненням ТОВ «Агрекс» оплати цього рахунку, отриманням та неповерненням її з боку ФГ «Агро-Макс», відповідач за первісним позовом зазначив, що зазначений рахунок не підписувався з боку його повноважних осіб та не направлявся, а отриману від ТОВ «Агрекс» передплату він розцінював як передоплату за усними домовленостями сторін щодо поставки насіння соняшнику по мірі його дозрівання та готовності до відвантаження, на виконання яких він і поставив ТОВ «Агрекс» насіння соняшнику загальною вартістю 680670,39 грн. за товарно-транспортними накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020, копії яких ТОВ «Агрекс» додано до первісного позову і в яких зазначений Договір не згадується, а відображена в них ціна насіння відрізняється від ціни, що вказана у додаткових угодах до укладення договору поставки від 20.08.2020 №2119 від 03.09.2020 та від 04.09.2020.

Щодо твердження позивача за первісним позовом про те, що ФГ «Агро-Макс» звертався до нього з листом від 08.09.2020 № 27 з проханням змінити ціну за договором поставки від 20.08.2020 №2119 ФГ «Агро-Макс» зазначив, що вони не відповідають дійсності, оскільки зазначений лист не був підписаний головою ФГ «Агро-Макс».

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 Цивільного кодексу України передбачено, що Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК).

Відповідно до частин 1, 2 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У пункті 1 частини 1 статті 208 ЦК передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 статті 207 ЦК).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3 статті 207 ЦК).

Як зазначено вище, ТОВ «Агрекс», стверджуючи про укладення договору поставки від 20.08.2019 № 2119 шляхом обміну факсимільних копій саме засобами електронного зв`язку та виникнення між сторонами господарських зобов`язань, на підтвердження цього факту надав суду скріншоти електронних листів із зображенням надісланих файлів та роздруківку переписки між електронними поштовими адресами ІНФОРМАЦІЯ_2 та .наступних документів:договору поставки від 20.08.2020 №2119, Специфікації №1 до Договору та додаткових угоди до нього від 03.09.2020 і від 04.09.09.2020,рахунку ФГ «Агрекс» від 20.08.2020 № 12 на сплату 100 тон насіння соняшника на суму 1000000 грн. та листа від 08.09.2020 № 27.

Разом із тим такі роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами зазначеного Договору та вчиненням сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за цим договором, оскільки роздруківки електронної переписки не є належним доказом укладення між сторонами зазначеного договору та вчиненням сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за цим Договором.

Так, на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем роздруківки електронного листування вищезазанчених документів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними і допустимими доказами у справі.

При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що копії договору,Специфікації № 1 та додаткових угод, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.Сторони в судовому засіданні підтвердили, що електронні листи, якими здійснювалася зазначена електронна переписка між наведеними електронними адресами, не містять електронного підпису.

Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправників відповідних повідомлень, а зміст таких документів не захищений від внесення правок та викривлення.

Аналогічна правова позиція щодо неналежності та недопустимості як доказів укладення договору роздруківки з електронної переписки, за відсутності у відповідних електронних повідомленнях електронного цифрового підпису викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19.

Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку, що надані ТОВ «Агрекс» документи роздруківки з електронної переписки між електронними адресами ІНФОРМАЦІЯ_2 та .не є доказами обміну між ТОВ «Агрекс» та ФГ «Агро-Макс» електронними документами, в яких зафіксовано зміст договору поставки від 20.08.2020 № 2119 та воля сторін на його укладення, тобто здійснення однією зі сторін пропозиції укласти такий Договір та її прийняття другою стороною -дій, за допомогою яких згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України повинно здійснюватися укладення договору.

Оскільки договір поставки від 20.08.2020 № 2119 не має ознак електронного документа, не підписаний електронними цифровими підписами сторін, такий правочин міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами та скріплення печатками у паперовому вигляді. Проте позивачем за первісним позовом не було надано суду належним чином оформлених ані оригіналу свого примірника договору, ані копії такого документа, а відповідач за первісним позовом, як зазначено вище, заперечує факт укладення такого договору, й відповідно, наявність у нього відповідного примірника.

Також у матеріалах справи відсутні докази здійснення між ТВ «Агрекс» та ФГ Агро-Макс» обміну іншими, ніж електронними, документами, в яких зафіксовано зміст договору поставки від 20.08.2020 № 2119 та воля сторін на його укладення або укладення такого Договору шляхом підписання в письмовому вигляді одного документа, в якому зафіксовано зміст Договору, підписання в письмовому вигляді Специфікації до Договору чи Додаткових угод до нього.Сторони також підтверджують відсутність таких документів.

Як зазначалось вище, ТОВ «Агрекс» стверджує про укладення Договору поставки від 20.08.2020 № 2119 ,Специфікації № 1 до нього та Додаткових угод шляхом обміну факсимільних копій саме засобами електронного зв`язку, а ФГ «Агро-Макс» взагалі заперечує вчинення його повноважними особами будь-яких дій, спрямованих на укладення такого Договору ,стверджуючи при цьому, що поставка твоару за за товарно-транспортними накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020 загальною вартістю 680670,39 грн. здійснювалась на виконання усних домовленостей сторін.

Наявні у матеріалах справи товарно-транспортні накладні №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020 не підтверджують укладення сторонами Договору поставки від 20.08.2020 № 2119,оскільки не є документами, в яких зафіксовано зміст відповідного Договору та воля сторін на його укладення та крім цього вони взагалі не містять посилання на певний договір.

Також не є підтвердженням укладення Договору прийняття ФГ «Агро-МАКС» оплати від ТОВ «Агрекс`в сумі 500000 грн. платіжним дорученням від 21.08.2020 № 7836 із посиланням в призначенні платежу на рахунок ТОВ «Агро-Макс» від 20.08.20 № 12, виставлений на оплату товару за договором поставки від 20.08.2020 № 2119 оскільки: як зазначено вище в матеріалах справи відсутні документи, в яких зафіксовано зміст Договору та волевиявлення сторін на його укладення; зазначена копія рахунку являє собою роздруківку з електронної переписки між двома електронними поштовими адресами (ІНФОРМАЦІЯ_2) та , яка за відсутності електронного підпису відповідного електронного повідомлення не є електронним документом чи його копією, а отже належним та допустимим доказом;ФГ «Агро Макс» заперечує підписання зазначеного рахунку, вказуючи, що на рахунку проставлено замість справжнього підпису його керівника факсимілє, в той час як у матеріалах справи відсутня оформлена відповідно до статті 207 ЦК України згода сторінна використання факсиміле та ТОВ «Агрекс» не надано оригіналу відповідного рахунку, в той час як зазначену оплату прийнято як передплату товару за поставлений товар згідно з усними домовленостями сторін за видатковими накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020.

З аналогічних підстав не може бути доказом укладення Договору й лист ФГ «Агро-МАкс» від 08.09.2020 № 27 в якому зазначено , що ФГ «Агро-Макс» просить ТОВ «Агрекс» встановити ціну, передбачену договором поставки від 20.08.2020 №2119 на рівні закупівельних цін на даний час, оскільки у зв`язку з посухою в липні - серпні 2020 року прогнозується значне зниження врожайності та якості соняшника та через несприятливі погодні умови наявний недостатній розвиток рослин та порожнеча кошиків.

Отже у матеріалах справи відсутні докази укладення договору поставки № 20.08.2020 № 2119, Специфікації та додаткових угод до нього.

Натомість господарський суд першої інстанції в порушення норм процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права прийняв в якості належних та допустимих доказів укладення такого Договору із Специфікацією та додатковими угодами до нього роздруківку з електронної переписки між електронними адресами (ІНФОРМАЦІЯ_2) та .

Оскільки первісний позов ТОВ «Агрекс» ґрунтується на порушенні ФГ «Агро-Макс» умов договору поставки 20.08.2020 № 2119 щодо поставки товару в меншій кількості ніж передбачено цим Договором і при цьому розмір позовних вимог щодо стягнення штрафу обчислено на підставі п. 6.2. Договору , факт укладення якого є недоведеним, підстави для задоволення такого позову відсутні.

Отже, господарський суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недоведеності обставин, які він визнав встановленими, дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору поставки 20.08.2020 № 2119 й відповідно про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог про стягнення з ФГ «Агро Макс» штрафу та збитків за порушення умов цього Договору,

Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Фермерське господарство "Агро - Макс" здійснило поставку ТОВ «Агрекс» насіння соняшнику в кількості 76,47 тон на загальну суму 628670 грн 39 коп. за видатковими накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу Ураїни договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, які містять визначення договору поставки, його істотними умовами є предмет та ціна.

При цьому строк дії договору поставки не є істотною умовою договору, так як в разі його невизначеності, відповідно до ч. 1 статті 267 Господарського кодексу України він вважається укладеним на один рік.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а тому для вирішення питання щодо того, чи відбулась господарська операція у спірних правовідносинах, в даному випадку поставки товарно-матіальних цінностей, що зазначені в наведених Товарно-транспортних накладних належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). , у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 N 363, Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для

списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх

переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та

бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення

вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином Товарно-транспортна накладна є первинним документом, який фіксує, зокрема, господарську операцію з поставки товару.

Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу Україниправо власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Як зазначено вище, ТОВ «Агрекс» в заявах по суті справи підтверджує отримання від ФГ «Агро-Макс» товар за вищенаведеними товарно-транспортними накладними за вказаною вартістю, посилаючись при цьому на те, що зазначена поставка здійснена на часткове виконання договору поставки 20.08.2020 № 2119 , факт укладення якого між сторонами у даній справі, як зазначено вище, є недоведеним.

Також у матеріалах справи наявне платіжне доручення від 21.08.2020 № 7836, за яким ТОВ «Агрекс» сплатив ФГ «Агро- Макс» 500 000 грн. із зазначенням в призначенні платежу :«передплата за насіння соняшнику згідно з договором № 2119 від 20.08.2020 , специфікації № 1 , в т.ч. ПДВ 93333,33 грн.».

ТОВ «Агрекс» в заявах по суті справи, в т.ч. у первісній позовній заяві стверджує, що зазначена оплата проведена на часткову оплату вартості саме того товару-насіння соняшнику, який поставлено йому ФГ «Агро-Макс» за вищенаведеними товарно-транспортними накладними, але кваліфікує таку оплату як передплату за договором поставки від 20.08.2020 № 2119, укладення якого сторонами не доведено.

Разом з тим, ФГ «Агро-Макс» в заявах по суті справи також підтверджує отримання зазначеної сплати як часткову оплату саме того товару-насіння соняшнику, який поставлено ним ТОВ «Агрекс» за вищенаведеними товарно-транспортними накладними, але кваліфікує таку оплату як часткову оплату згідно з усними домовленостями сторін.

Таким чином сторони підтверджують факт здійснення ТОВ «Агрекс» за платіжним дорученням від 21.08.2020 № 7836 часткової оплати саме того товару, який поставлено йому ФГ «Агро-Макс» за товарно-транспортними накладними№1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020, але ТОВ «Агрекс» помилково вважає підставою такої оплати, яку він і зазначив в призначенні платежу у вказаному платіжному дорученні, договір поставки від 20.08.2020 № 2119, який сторонами не укладався.

З вищенаведених обставин в сукупності вбачається встановлення між сторонами договірних відносин поставки товару за вищенаведеними товарно-транспорними накладними у спрощений спосіб відповідно до положень ч. 1 статті 181 Господарського кодексу України.

Оскільки між ТОВ "Агрекс" та Фермерським господарством "Агро - Макс" не було письмово погоджено строк оплати поставленого товару, Фермерське господарство "Агрекс" 26.10.2020 в порядку ч. 2 статті 530 ЦК України звернулось на адресу відповідача за зустрічним позовом з вимогою №22, в якій позивач за зустрічним позовом вимагав у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги оплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 180670 грн 39 коп., проте зазначена вимога залишилась не виконаною.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки укладеним сторонами у спрощений спосіб договором поставки не встановлено строку оплати товару, наявність у відповідача зобов`язання за зустрічним позовом щодо проведення платежів за отриманий товар після його отримання випливає безпосередньо зі змісту спеціальної норми ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України і цей обов`язок не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України отриманий товар підлягає оплаті наступного дня з дати отримання його покупцем-ТОВ «Агрекс», яка визначена датою складення товарно-транспортних накладних, а тому на час подання зустрічного позову строк оплати вищезазначеного товару, є таким, що настав.

Як зазначено вище, отриманий за товарно-транспортними накладними №1/9 від 03.09.2020, №2/9 від 04.09.2020, №2/9 від 05.09.2020, №4/9 від 09.09.2020 загальною вартістю 680670,39 грн.,товар загальною вартістю 680670,39 грн. оплатив частково на суму 500 000 грн, а тому заборгованість з оплати товару становить 180670,39 грн., у зв`язку з чим зустрічні позовніи вимог про стягнення зазначеної суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,недоведеністю обставин, які він визнав встановленими дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору поставки 20.08.2020 № 2119,Специфікації № 1 та додаткових угод до нього, та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог про стягнення з ФГ «Агро Макс» штрафу і збитків за порушення умов цього Договору та про відмову в задоволенні зустрічного позову про стягнення заборгованості за поставлений за товарно-транспортними накладними товар, пославшись на те, що через невиконання ФГ «Агро-Макс» зобов`язання щодо поставки товару у встановлений Договором строк -до 15.10.2020 в кількості 100 тон на загальну суму 997520,60 грн виконано не було, відповідно до п.2 Специфікації до Договору строк остаточного розрахунку за поставлений товар не настав.

Щодо додаткового рішення господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2021 від Фермерського господарства "Агро - Макс" надійшла заява від 04.03.2021 про вирішення питання щодо судових витрат після ухвалення рішення по справі, в обґрунтування якої зазначено, що надання доказів понесення фактичних витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів неможливе, оскільки акт прийому - передачі послуг підписується після останнього судового засідання, а оплата послуг здійснюється із розрахунку фактично витраченого часу на надання професійної правничої допомоги.

25.03.2021 на адресу господарського суду Луганської області від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання без номеру від 22.03.2021 про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, в якому відповідач просить суд вирішити питання про судові витрати та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" витрат на правничу допомогу в розмірі 31200 грн та витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 2710 грн 06 коп.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, Фермерським господарством "Агро - Макс" надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №58/2019 від 02.12.2019, оригінал рахунку №421/2021 на суму 19500 грн 00 коп., оригінал платіжного доручення №301 від 22.02.2021 про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 19500 грн 00 коп., оригінал рахунку №440/2021 на суму 11700 грн, оригінал платіжного доручення №328 від 19.03.2021 про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 11700 грн 00 коп., оригінал акту приймання наданих послуг відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.03.2021 клопотання Фермерського господарства "Агро - Макс" без номеру від 22.03.2021 призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.03.2021 о 15 год. 40 хв.

Додатковим рішенням господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 у задоволенні клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 відмовлено.

В обґрунтування відмови в задоволенні клопотання Фермерського господарства "Агро-Макс" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 суд послався на те, що оскільки рішенням господарського суду Луганської області від 17.03.2021 у справі №913/19/21 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" до Фермерського господарства "Агро - Макс" про стягнення 246829 грн 70 коп. - задоволено частково та стягнуто з Фермерського господарства "Агро - Макс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" заборгованість за договором поставки №2119 від 20.08.2020 в розмірі 235064 грн 70 коп., та відмовлено у задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства "Агро - Макс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" про стягнення 180670 грн 39 коп., відповідно до положень статті 129 Господарського процессуального кодексу України витрати Фермерського господарства "Агро - Макс" на правничу допомогу в розмірі 31200 грн 00 коп. покладаються на останнього.

Відповідно до ч. 4 статті 129 господарського процесуального кодексу України, інші ніж судовий збір судові витрати покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду даної справи в задоволенні первісного позову відмовлено та задоволено зустрічний позов, понесені позивачем за зустрічним позовом(відповідачем за первісним позовом) -ФГ «Агро-Макс» витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача за первісним позовом-(відповідача за зустрічним позовом) -ТОВ «Агрекс».

При визначенні відповідного розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-3 статті 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 ГПК України).

Слід зазначити, що зміст частини восьмої статті 129 ГПК України визначає алгоритм дій учасників процесу, за умови дотримання яких суд приймає до розгляду відповідне клопотання сторони. Так, у сторони спору виникає право на подання відповідних доказів понесення розміру судових витрат за умови попереднього подання заяви, в якій вона має повідомити суд про намір подати відповідні докази понесених судових витрат та термін, в який подаються такі докази.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

ФГ «Агро-Макс» до зустрічного позову додано попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, де вказано, що позивач очікує понести,зокрема, витрати на надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в розмірі 8750 грн.на оплату послуг адвоката в частині ознайомлення із матеріалами справи та підготовки зустрічної позовної заяви, виходячи з витрат часу адвоката -3, 5 години та погодинної ставки адвоката 2500 грн. за 1 годину, встановленої Договором про надання професійної правничої допомоги від 02.12.2020 № 58/2019, а також витрати на оплату послуг адвоката в частині участі в судових засідання- без зазначення розміру, в залежності від кількості та тривалості засідань.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ«Агрекс» у відзиві на зустрічний позов зазначило про те,що наведені в попередньому розрахунку витрати ФГ «Агро-Макс» на правничу допомогу в частині оплати послуг на ознайомлення з матеріалами справи та підготовкою зустрічного позову в сумі 8750 грн. є необґрунтованими, завищеними, неспівмірними зі складністю справи та ціною позову та такими, що становитимуть надмірний тягар в разі їх стягнення з ТОВ "Агрекс".

В подальшому відповідних клопотань щодо цієї та іншої частини витрат ФГ «Агро-Макс» на професійну правничу допомогу адвоката» від ТОВ «Агрекс» не надходило.

Надання Фермерському господарству «Агро-Макс» адвокатських послуг, пов`язаних з розглядом даної справи в суді першої інстанції в сумі 31200 грн. підтверджується наступним.

02.12.2019 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери», виконавець, та Фермерським господарством «Агро-Макс»,замовник укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 58/2019, відповідно до предмету якого (п.1.1.) замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов`язання із своєчасного та якісного надання замовнику послуг з правової допомоги, а замовник -приймати та оплачувати ці послуги належним чином.

В розділі «Визначення термінів» до послуг сторонами віднесено, зокрема представництво інтересів замовника в судах із наділенням виконавця всіма правами сторони.При цьому сторони узгодили, що перелік послуг не є закритим та виконавець без обмежень здійснює будь-які дії, необхідні для надання правової допомоги замовнику.

Вартість послуг адвоката в пункті 3.1. Договору визначена в розмірі погодинної ставки 2500 грн. за час роботи.

Відповідно до пункту 2.6. Договору прийняття наданих послуг здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

На виконання вказаного Договору сторонами складено Акт приймання- передачі наданих послуг від 19.03.2021.

За цим Актом адвокатом надано наступні послуги, пов`язані з представництвом інтересів ФГ «Агро-Макс» при розгляді даної справи із зазначенням обліку часу, та вартості, обрахованої, виходячи з витраченого часу та погодинної ставки роботи адвоката:

-ознайомлення із матеріалами справи та формування правової позиції, підготовка та подання відзиву на позовну заяву у справі № 913/19/21 -3, 5 год, вартість 8750 грн.;

- підготовка та подання зустрічного позову у справі № 913/19/21-3год., вартість 7500 грн;

- участь адвоката в судовому засіданні в режимі відео конференції у справі № 913/19/21, яке відбулося 10.02.2021-0,3 год, вартість 750 грн.

- ознайомлення із відповіддю на відзив ТОВ «Агрекс», підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив у справі № 913/19/21-1,1 год вартість 2 750 грн.

- ознайомлення із відзивом на позовну заяву ТОВ «Агрекс» ,підготовка та подання відповіді на відзив у справі № 913/19/21-0,6 год, вартість 1500 грн.;

- участь адвоката в судовому засіданні в режимі відео конференції у справі № 913/19/21, яке відбулося 09.03.2021 -0,6 год, вартість 1500 грн.;

- участь адвоката в судовому засіданні в режимі відео конференції у справі № 913/19/21, яке відбулося 17.03.2021 -1,3 год, вартість 3250 грн.

Всього адвокатом на надання зазначених послуг витрачено 10, 4 год., загальна вартість послуг -26000 грн., ПДВ 5200 грн., всього до сплати ФГ «Агро-Макс» -31200 грн.

В клопотанні ФГ «Агро-Макс» про долучення до матеріалів справи доказів витрат на правову допомогу адвоката від 25.03.2021 вх. № 663/21 наведено детальний опис наданих послуг, які за вартістю відповідають умовам Договору та за обсягом відповідають даним, що зазначені в Акті приймання-передачі наданих послуг від 19.03.2021.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №922/2869/19, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

При цьому в постанові Верховного Суду увід 15.04.2021 у справі № 910/7540/19 наведено висновок, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Агро-Макс» платіжними дорученням від 22.02.2021 № 301 та від 19.03.2021 №328 оплатив послуги з надання правничої допомоги за Договором від 02.12.2019 № 58/2019 в розмірі 31200 грн. відповідно до виставлених Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Єфімов та партнери» рахунку від 02.02.2021 № 421/2021 на суму 19500 грн. та рахунку № 440/2021 на суму 11700 грн.

Реальність наведених в детальному описі наданих послуг та в Акті приймання -передачі від 19.03.2021 послуг підтверджуються матеріалами справи, зокрема щодо участі адвоката ФГ «Агро-Макс» в судових засіданнях, ознайомлення його з матеріалами справи, складання процесуальних документів, в тому числі зазначених в Акті та Описі заяв по суті справи.Вартість послуг визначена, виходячи з обліку витраченого часу та погодинної ставки роботи адвоката -2500 грн., встановленої в договорі про надання правової допомоги від 02.12.2019 № 58/2019.

Колегія суддів відхиляє наведені у відзиві на зустрічний позов доводи ТОВ «Агрекс» доводи щодо того, що витрати ФГ «Агро-Макс» на правничу допомогу в частині оплати послуг на ознайомлення з матеріалами справи та підготовкою зустрічного позову в сумі 8750 грн. є необґрунтованими, завищеними, неспівмірними зі складністю справи та ціною позову, оскільки в клопотанні не наведено, в чому полягає така неспівмірність,яка також не вбачається з матеріалів справи, яка за своїм характером, є достатньо складною,враховуючи велику кількість складних за своїм змістом доводів та заперечень сторін щодо суті спору та обсяг наданих на їх підтвердження матеріалів, не вбачається неспівмірності таких витрат і з ціною зустрічного позову.При цьому з матеріалів справи вбачається, що ФГ «Агро-Макс» в детальному описі, що міститься в клопотанні від 25.03.2021 № 663/21 визначив розмір цих витрат -7500 грн. відповідно до витраченого часу адвоката-3 год., який є меншим розміру,зазначеного в попередньому розрахунку-8750 грн.

Виходячи з наведеного, з урахуванням результатів апеляційного перегляду даної справи по суті, додаткове рішення підлягає скасуванню як прийняте з порушенням норм процесуального права щодо розподілу відповідних витрат, зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро-Макс" 31200 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати ФГ «Агро-Макс» зі сплати судового збору за подання зустрічного позову та судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ТОВ «Агрекс».

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню,оскаржувані рішення -скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову, задоволення зустрічного позову зі стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" на користь Фермерського господарства "Агро-Макс" 2710, 05 грн. витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову, 9354,05 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 31200 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст.126, 129, 269, п. 2 ч.1 ст. 275, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агро-Макс" задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 17.03.2021 у справі № 913/19/21 та додаткове рішення господарського суду Луганської області від 31.03.2021 у справі № 913/19/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрекс" ((01010, м. Київ, вул. М. Гайцана, б. 6 кв. 4, ) на користь Фермерського господарства "Агро-Макс" (92400, Луганська область, Марківський район, смт. Марківка, вул. Єременка,137 А, ) 180670,39 грн. боргу за поставлений товар. 2710, 05 грн. витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову, 9354,05 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та 31200 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції .

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.07.2021

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель

Суддя О.А. Пуль