ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Справа № 902/931/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 (повний текст складено 09 березня 2021 року, суддя Нешик О.С.)

за позовом Фермерського господарства "Імперія-Агро"

до фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича

про стягнення 313631,1 грн. заборгованості згідно договору поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 частково задоволено позов Фермерського господарства "Імперія-Агро" до фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича про стягнення 313631,1 грн. Присуджено до стягнення з фізичної особи - підприємця Кучманюка Олега Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Фермерського господарства "Імперія-Агро" (вул.Басса, буд.41, с.Глинськ, Калинівський район, Вінницька область, 22425, ідент. код 39605253) 263397,60 грн основного боргу; 18696,07 грн пені та 4231,41 грн - судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 31537,43 грн пені.

Вказане рішення мотивоване тим, що відсутні докази проведення відповідачем розрахунків у повному обсязі за отриманий товар, а тому позовні вимоги про стягнення 263397,60 грн заборгованості є правомірними та обґрунтованими. При цьому, відповідач визнав наявність вказаної заборгованості, про що зазначено представником відповідача під час судового засідання 25 лютого 2021 року. Здійснивши за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок пені, судом встановлено, що її розмір становить 18696,07 грн

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, фізична особа-підприємець Кучманюк Олег Володимирович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить змінити рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 у даній справі та зменшити суму боргу до фактичного та відмовити у стягненні пені.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом не було враховано, що згідно матеріалів справи, такі документи як товарно-транспортні накладні, видаткові накладні не були підписані покупцем. Тобто станом на час відкриття провадження у справі були відсутні докази того, що поставка відбулась. Позивачем також приховано від суду те, що станом на 31 грудня 2020 року заборгованість відповідача становила 248397 грн., оскільки позивачем не враховані платежі ФОП Кучманюка О.В. від 17 вересня 2020 року на суму 10000 грн. та від 29 вересня 2020 року на суму 5000 грн.

Скаржник зауважує, що на час подання позову, документи з підписом покупця були відсутні. В подальшому ФОП Кучманюк О.В. сам підготовив документи, які відповідали вимогам закону, в тому числі, ТТН, в яких було вірно зазначено водія, який поставив товар, кількість товару, та інші дані, які суттєво відрізняються від поданих позивачем. Такі документи були підписані з позивачем вже під час розгляду справи. Таким чином, обов`язок оплати у відповідача виник вже під час розгляду справи в суді, що не виключає обов`язку оплати, однак виключає факт прострочення, і відповідно виключає можливість нараховувати пеню.

Листом №902/931/20/2218/21 від 01 квітня 2021 року матеріали справи №902/931/20 витребувано з господарського суду Вінницької області.

12 квітня 2021 року до апеляційного господарського суду надійшли витребувані матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 квітня 2021 року у справі №902/931/20 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кучманюка О.В. на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 залишено без руху. Запропоновано апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме уточнити вимоги апеляційної скарги та надати докази сплати судового збору залежно від оскаржуваної частини рішення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі №902/931/20 продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Кучманюка О.В. на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 та надано скаржнику 10-денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надання доказів сплати судового збору на суму 3153 грн.

08 червня 2021 року від апелянта надійшла заява, до якої додано квитанцію про сплату судового збору №0.0..1 від 03 червня 2021 року та апеляційну скаргу з уточненою вимогою.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09 червня 2021 року у справі №902/931/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 та призначено дату судового засідання на 30 червня 2021 року.

29 червня 2021 року від позивача ФГ "Імперія-Агро" надійшов лист, у якому зазначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, а тому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 - без змін.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині 15000 грн. основного боргу та в частині стягнення пені, колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції саме в цій частині.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 лютого 2020 року між Фермерським господарством "Імперія-Агро" (надалі - продавець, позивач) та фізичною особою - підприємцем Кучманюком Олегом Володимировичем (надалі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки №20-02-1.

Відповідно до предмета Договору сторони узгодили, що в порядку та на умовах цього договору покупець зобов`язується придбати та оплатити, а продавець продати товар згідно переліку:

- соняшник врожаю 2019 року (далі по тексту також - товар) ціна за одиницю товару (тону) складає 10200,00 гривень, у т.ч. ПДВ 20%, що складає 1700,00 гривень, але в будь-якому випадку загальна вартість та кількість товару розраховується згідно видаткових та товарно-транспортних накладних.

Відповідно до пункту 3 Договору поставка товару здійснюється партіями. Адреса доставки с.Сокиринці, Вінницький район, Вінницька область. Партія товару - кількість товару, що поставляється продавцем на підставі однієї видаткової накладної або товарно-транспортної накладної.

Датою поставки вважається дата згідно видаткових та товарно-транспортних накладних товару до пункту призначення. Прийом - передача товару проводиться на підставі видаткової накладної, яка складається в двох екземплярах, - по одному для кожної сторони, і підписується представниками обох сторін, які наділені відповідними повноваженнями.

В розділі Договору "Порядок розрахунків та якість товару" сторони передбачили, що оплата товару здійснюється на умовах :

- 80% оплата вартості партії товару по факту завантаження;

- 20% вартості партії товару після отримання товару та реєстрації податкової(-их) накладних в ЄРПН та підписання усіх документів відповідно до договору.

Умови Договору також містять положення, згідно яких при неповній або несвоєчасній оплаті покупцем вартості товару, він зобов`язаний сплатити Продавцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Сторони також визначили, що Договір вступає в силу з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2020 року, але у будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу обумовлений товар на загальну суму 585888,00 грн, що підтверджується обопільно підписаними видатковими накладними: №3 від 05 лютого 2020 року на суму 191148,00 грн, №5 від 07 лютого 2020 року на суму 195840,00 грн, №8 від 16 лютого 2020 року на суму 198900,00 грн та товарно-транспортними накладними №3 від 05 лютого 2020 року, №6 від 07 лютого 2020 року та №8 від 16 лютого 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Фермерським господарством "Імперія-Агро" здійснено реєстрації податкових накладних в ЄРПН відносно зазначених вище господарських операції з поставки товару.

Однак, відповідачем не в повному обсязі виконано зобов`язання в частині оплати вартості отриманого товару. Покупцем здійснено оплату поставленого товару на загальну суму 322490,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №204 від 07 лютого 2020 року на суму 90000 грн., №213 від 11 лютого 2020 року на суму 63200 грн., №219 від 17 лютого 2020 року на суму 80000 грн., №224 від 20 лютого 2020 року на суму 13472 грн., №231 від 21 лютого 2020 року на суму 2918,40 грн., №234 від 26 лютого 2020 року на суму 30000 грн., №240 від 04 березня 2020 року на суму 30000 грн., №11 від 29 травня 2020 року на суму 10000 грн., №19 від 19 червня 2020 року на суму 2900 грн.

Несплата відповідачем заборгованості за отриманий товар в повному обсязі (в сумі 263397,60 грн) зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України одна сторона - продавець передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 631 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

З огляду на наведені вище приписи законодавства, відсутність доказів проведення відповідачем розрахунків у повному обсязі за отриманий товар, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 263397,60 грн заборгованості є правомірними та обґрунтованими. При цьому, відповідач визнав наявність вказаної заборгованості у суді першої інстанції, про що зазначено представником відповідача під час судового засідання 25 лютого 2021 року.

Рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 в цій частині оскаржено фізичною особою-підприємцем Кучманюком О.В. лише щодо неврахування проплат здійснених згідно платіжних доручень від 17 вересня 2020 року на суму 10000 грн. та від 29 вересня 2020 року на суму 5000 грн. Апелянт просить змінити оскаржуване рішення зазначивши суму основного боргу в розмірі 248397,60 грн.

З приводу цього, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-4 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною 4 статті 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідач був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, розгляд справи неодноразово відкладався. Однак, фізичною особою-підприємцем Кучманюком О.В. не було подано до суду першої інстанції платіжних доручень від 17 вересня 2020 року на суму 10000 грн. та від 29 вересня 2020 року на суму 5000 грн. Відповідачем на виконання частини 2 статті 74 ГПК України не зазначалось про невчинення позивачем дій щодо неврахування певних оплат при розрахунку суми основного боргу. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні визнав суму боргу.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм частини третьої статті 269 ГПК України, викладених у постановах від 21 червня 2018 року у справі №906/612/17, від 22 серпня 2018 року у справі №910/19776/17, від 05 грудня 2018 року у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Однак, апелянт не тільки не зазначає про неможливість подання вказаних платіжних доручень до суду першої інстанції, а й не подає їх взагалі. Посилання на два платіжні доручення міститься лише по тексту апеляційної скарги, однак дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що такі доручення відсутні в матеріалах справи.

Таким чином, підстави для зміни оскаржуваного рішення місцевого господарського суду в частині суми основного боргу відсутні.

Щодо вимог апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до пункту 3 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до пункті 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частин 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Сторонами в розділі Договору "Відповідальність сторін" узгоджено, що при неповній або несвоєчасній оплаті Покупцем вартості товару, він зобов`язаний сплатити Продавцю пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення покупцем оплати вартості отриманого товару, а тому місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Фізична особа-підприємець Кучманюк О.В. у апеляційній скарзі посилається на те, що відсутні підстави для стягнення пені, оскільки на час подання позову, документи з підписом покупця були відсутні. В подальшому ФОП Кучманюк О.В. сам підготовив документи, які відповідали вимогам закону, в тому числі, ТТН, в яких було вірно зазначено водія, який поставив товар, кількість товару, та інші дані, які суттєво відрізняються від поданих позивачем. Такі документи були підписані з позивачем вже під час розгляду справи. Таким чином, обов`язок оплати у відповідача виник вже під час розгляду справи в суді, що не виключає обов`язку оплати, однак виключає факт прострочення, і відповідно виключає можливість нараховувати пеню.

Колегія суддів вважає такі доводи скаржника необгрунтованими, оскільки в матеріалах справи містяться видаткова накладна №3 від 05 лютого 2020 року на суму 191148 грн., видаткова накладна №5 від 07 лютого 2020 року на суму 195840 грн., видаткова накладна №8 від 16 лютого 2020 року на суму 198900 грн. /а.с. 148-150/ та відповідні товарно-транспортні накладні /а.с. 151-153/.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. За статтею 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.2 Положення №88 "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" господарські операції визначено як факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні ж документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Приписами частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 закону).

Вказане свідчить про те, що видаткова накладна як належний доказ здійснення господарської операції - передачі товару, може прийматися судом лише в тому випадку, коли вона містить всі необхідні реквізити (обов`язкові). Видаткова накладна повинна бути складена у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Дослідивши видаткові накладні, колегією суддів встановлено, що вони містять всіх необхідні реквізити, які передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а відтак вони є належними доказами та підтверджують факт поставки товару у відповідну дату, яка зазначена на них. Посилання апелянта на те, що видаткові накладні були підписані вже під час розгляду справи у суді є не підтвердженим та суперечить пункту 2.2 Положення №88 "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", відповідно до якого первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це не можливо, безпосередньо після її завершення. Окрім того, дане твердження відповідача, не спростовує факту одержання товару у дати, вказані у видаткових накладних. Даний факт підтверджує і податкова звітність, що відбражено у листі Головного управління ДФС у вінницькій області /а.с. 84-85/.

Визначаючись з періодом нарахування штрафної санкції, судами враховано умови Договору, які містяться в розділі "Порядок розрахунків та якість товару", у зв`язку із чим відповідач зобов`язаний був сплатити вартість отриманого товару згідно видаткових накладних наступним чином:

- відносно видаткової накладної №3 від 05 лютого 2020 року (на суму 191148,00 грн): 152918,40 грн (80% вартості отриманого товару) до 05 лютого 2020 року; 38229,60 грн (20% вартості отриманого товару) до 25 лютого 2020 року (дата реєстрації ПН в ЄРПН);

- відносно видаткової накладної №5 від 07 лютого 2020 року (на суму 195840,00 грн): 156 672,00 грн (80% вартості отриманого товару) до 07 лютого 2020 року; 39168,00 грн (20% вартості отриманого товару) до 25 лютого 2020 року (дата реєстрації ПН в ЄРПН);

- відносно видаткової накладної №8 від 16 лютого 2020 року (на суму 198900,00 грн): 159120,00 грн (80% вартості отриманого товару) до 16 лютого 2020 року; 39780,00 грн (20% вартості отриманого товару) до 10 березня 2020 року (дата реєстрації ПН в ЄРПН).

Таким чином, вірним є наступний період нарахування пені, які не виходять за межі визначені позивачем в позовній заяві та із врахуванням положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України :

- відносно поставки товару згідно видаткової накладної №8 від 07 лютого 2020 року: щодо 80% вартості отриманого товару (з 10 березня 2020 року по 07 серпня 2020 року); щодо 20% вартості отриманого товару (з 11 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року);

- відносно поставки товару згідно видаткової накладної №3 від 05 лютого 2020 року: щодо 20% вартості отриманого товару (з 26 лютого 2020 року по 25 серпня 2020 року);

- відносно поставки товару згідно видаткової накладної №5 від 07 лютого 2020 року: щодо 20% вартості отриманого товару (з 26 лютого 2020 року по 25 серпня 2020 року).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки."

Сторони передбачили, що пеня становить 0,1 % від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Однак враховуючи, що даною умовою договору встановлений розмір пені, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, - застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Колегією суддів перевірено здійснений місцевим судом розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, обгрунтованою є пеня в розмірі 18696,07 грн.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кучманюка Олега Володимировича на рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 25 лютого 2021 року у справі №902/931/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/931/20 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "02" липня 2021 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.