УХВАЛА

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 914/2117/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - державна наукова установа "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в особі Львівської філії державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого",

представник позивача - Медвідь В.О., адвокат (довіреність від 26.03.2020 № 65),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Брок",

представник відповідача - Скочипець А.Б., адвокат (ордер від 24.06.2021 № 080272)

розглянув касаційну скаргу державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в особі Львівської філії державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 (головуючий Бонк Т.Б., судді: Матущак О.І. і Якімець Г.Г.)

у справі № 914/2117/19

за позовом державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в особі Львівської філії державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" (далі - Установа)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Брок" (далі - Товариство)

про стягнення 1 181 715,78 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Установа звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства про стягнення 1 181 715,78 грн, з яких 985 610,45 грн основного боргу, 171 442,13 грн пені, 9 757,54 інфляційних втрат та 14 905,66 грн 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- на виконання пункту 7.3 договору підряду № 2"Г" (далі - Договір), укладеного Установою як підрядником та Товариством як замовником, замовник передав підряднику необхідні матеріали для вирощування сільськогосподарської продукції, що підтверджується актами приймання передачі від 18.04.2018 № 1 та від 20.04.2018 № 2;

- підрядник виконав низку робіт передбачених Договором (роботи по: дискуванню; культивації; передпосівному обробітку ґрунту; посіву; обприскуванню), про що склав відповідні акти здачі-приймання робіт та заявки про перерахування коштів та надіслав такі акти замовнику, однак останній в порушення умов Договору вказані акти не підписав та не здійснив оплати виконаних робіт з урахуванням винагороди підрядника (17% від понесених підрядником витрат на виконання робіт).

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.09.2020 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Установи 972 307,45 грн основного боргу, 14 749,86 грн 3% річних, 9 670,44 грн інфляційних втрат та 14 949,89 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

- згідно з умовами Договору Установа надіслала Товариству акти здачі-приймання робіт від 05.05.2018 № 1-Г, від 11.05.2018 № 2-Г, від 18.05.2018 № 3-Г, від 24.05.2018 № 4-Г, від 30.05.2018 № 5-Г, від 31.05.2018 № 6-Г, від 02.07.2018 № 7-Г, від 30.07.2018 № 8-Г, щодо яких Товариство не висловило зауважень та не зазначило мотивів відмови від підписання таких актів;

- Товариство безпідставно ухиляється та не заявляє про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, що є порушенням умов Договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України);

- дослідивши надані Установою акт розцінки по виконанню сільськогосподарських робіт на великоконтурних полях від 30.03.2017, акт розцінки по виконанню сільськогосподарських робіт на великоконтурних полях з обприскування та внесення мінеральних добрив від 05.03.2018, умови укладеного Установою з ПП "Окко Контракт" договору від 15.03.2018 № 13 на закупівлю палива, згідно з яким ціна 1л дизпалива становить 23,70 грн, та довідку Відділу агропромислового комплексу Жовківської РДА від 20.12.2019 № 232, в якій відображено інформацію про вартість с/г робіт за 1 га у 2018-2019 роках, суд вказав, що вартість послуг на виконання сільськогосподарських робіт, які надані Установою на виконання умов договору є значно нижчою від середньої вартості робіт за аналогічні сільськогосподарські роботи, які виконувалися у 2018 - 2019 роках, а відтак вартість робіт, що відображена у актах та заявлена до стягнення, є розумною, обґрунтованою та відповідає положенням статті 843 ЦК України;

- з облікових листів трактористів-машиністів, в яких зазначено періоди проведення робіт, вид техніки, кількість затрачено часу та площі земельних ділянок, вбачається, що загальна вартість виконаних Установою робіт, включаючи її винагороду, становить 972 307,45грн;

- відповідно до наданих Львівським науково-дослідним центром продуктивності АПК Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України висновків від 12.03.2020, згідно з яким розроблені і застосовані у 2017-2018 роках Установою технологічні карти вирощування сої на землях Львівської філії, розташованих на території Магерівської ОТГ, відповідають економічним нормативним джерелам, і всі види технологічних операцій (сільськогосподарських робіт) та їхня кількість, проведені Установою протягом 2018 року по вирощуванню сої на площі 368 га, виконані відповідно до розробленої і застосованої у 2017-2018 роках Установою технологічної карти вирощування сої на землях Львівської філії, розташованих на території Магерівської ОТГ і не перевищують такі, та від 31.03.2020, відповідно до якого нормативи протруювачів насіння, внесення мінеральних добрив, гербіцидів, засобів захисту та стимуляторів росту рослин, у тому числі і сої, які використані позивачем на землях Магерівської ОТГ у 2017-2018 роках, які перебувають у користуванні Львівської філії "УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого", відповідають економічним нормативним джерелам;

- здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 14 749,86 грн та 9 670,44 грн інфляційних втрат;

- у стягненні 171 442,134грн пені суд відмовив, вказавши на те, що умовами укладеного сторонами Договору не передбачено нарахування пені.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована:

- недотриманням сторонами передбачених Договором умов щодо погодження переліку наданих сторонами матеріалів для виконання робіт та відповідного кошторису робіт;

- невідповідністю відомостей вказаних в актах приймання-передачі робіт, інформації зазначеній в облікових листах трактористів-машиністів;

- відсутністю належних доказів повідомлення Установою Товариства про виконання передбачених Договором робіт протягом дії Договору.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Установа звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що апеляційний суд при ухваленні оскаржуваної постанови не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 26.04.2018 у справі № 913/1397/16, від 05.02.2020 у справі № 904/2082/19, від 03.04.2020 у справі № 910/17626/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18 та від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18 щодо застосування положень статей 837, 853, 882 ЦК України, які прийняті в інших справах у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021, а рішення господарського суду Львівської області від 14.09.2020 залишити в силі.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Установа у касаційній скарзі посилається на те, що апеляційний суд при ухваленні оскаржуваної постанови не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18, від 26.04.2018 у справі № 913/1397/16, від 05.02.2020 у справі № 904/2082/19, від 03.04.2020 у справі № 910/17626/18, від 18.07.2019 у справі № 910/6491/18 та від 21.08.2019 у справі № 917/1489/18 щодо застосування положень статей 837, 853, 882 ЦК України, які прийняті в інших справах у подібних правовідносинах.

Водночас у даній справі № 914/2117/19 апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, виходив з того, що відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною першою статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частин першої, другої статті 840 ЦК України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Апеляційним судом встановлено, що за змістом укладеного сторонами Договору зобов`язанню замовника оплатити виконані підрядником роботи передує обов`язок підрядника виконати належним чином та відповідно до передбачених договором умов роботи.

Відповідно до пункту 2.1 Договору роботи з вирощування врожаю сільськогосподарської продукції здійснюються підрядником із використанням сільськогосподарської техніки, обладнання, інструменту та матеріалів підрядника, за винятком тих матеріалів та сільськогосподарської техніки, які надає замовник.

Згідно з пунктами 2.2, 2.6 Договору замовник для виконання робіт надає матеріали, перелічені в додатку до даного договору. Даний додаток є невід`ємною частиною договору. Матеріали, зазначені у пункті 2.2 цього договору, передаються підряднику для виконання робіт за актом після підписання цього договору.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що підрядник використовує для виконання робіт власні матеріали, перелічені в додатку до договору, який є невід`ємною його частиною.

Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що сторони на виконання умов пунктів 2.2, 2.6, 2.8 Договору уклали необхідний додаток з переліком наданих замовником матеріалів для виконання робіт чи з переліком власних матеріалів підрядника, які він використовутиме для передбачених договором виконання робіт.

Згідно з актами приймання-передачі від 18.04.2018 № 1 та від 20.04.2018 № 2 Товариство передало Устинові матеріали для виконання робіт по вирощуванню сільськогосподарської продукції за Договором, зокрема, 22 т насіння сої на суму 572 000,09 грн.

З наданого завідувачем лабораторії агрохімії Інституту сільськогосподарства карпатського регіону НААН обгрунтування щодо норми висіву насіння сої вбачається, що з 22 т насіння сої у господарстві із середньою нормою висіву насіння 100 кг/га можна засіяти 220 га. Згідно з складеним на замовлення Установи Львівським науково-дослідним центром продуктивності АПК Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України висновком від 31.03.2020 в умовах Львівської філії "УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого" висів сої складає 122 кг/га при нормі 132 кг/га.

Отже, при переданій Установі кількості насіння сої - 22 т можливим було засіяти від 180,3 га по 220 га полів (22000/122=180,3; 22000/100=220). У той же час, умовами Договору сторони передбачили виконаня робіт на полях площею 375 га.

Статтею 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

Умовами пунктів 3.2, 3.3 Договору сторони погодили необхідність визначення цін (витрат щодо виконання робіт) у відповідному кошторисі. Разом з тим, докази на підтвердження узгодження сторонами кошторису на виконання передбачених договором робіт в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно з пунктом 4.1 Договору зобов`язання підрядника розпочати виконання робіт виникає з моменту після підписання договору, перерахування авансу та надання необхідних матеріалів.

Однак, доказів перерахування Товариством Установі необхідного авансу сторонами не надано.

Порядок та термін здійснення оплати виконаних підрядником робіт сторони визначили у пункті 3.4 Договору, а саме, що після підписання Договору замовник щомісячно перераховує підряднику кошти на витрати, пов`язані з виконанням робіт, згідно з поданої заявки з обґрунтуванням такої потреби; протягом 10 календарних днів з моменту підписання акта здавання-приймання робіт - остаточний розрахунок.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що оплата проводиться у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця.

Водночас до матеріалів справи Установа долучила складені нею заявки на перерахування коштів, зокрема, заявку від 05.05.2018 № 1 на суму 189 575,90 грн, заявку 11.05.2018 № 2 на суму 71 620,54 грн, заявку від 18.05.2018 № 3 на суму 56 704,20 грн, заявку від 24.05.2018 № 4 на суму 98 487,08 грн, заявку від 30.05.2018 № 5 на суму 161 142,53 грн, заявку від 31.05.2018 № 6 на суму 56 679,00 грн, заявку від 02.07.2018 № 7 на суму 111 743,40 грн, заявку від 30.07.2018 № 8 на суму 105 601,50 грн та стверджує, що такі заявки на перерахування коштів та загальний кошторис після виконання кожного етапу робіт надсилались на електронну адресу бухгалтера Товариства - О.Воротило (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та поштовим зв`язком згідно з книгою вихідної кореспонденції Установи.

При цьому з аналізу умов укладеного сторонами Договору не вбачається, що сторони узгодили порядок здійснення обміну документації між собою, зокрема, зазначених заявок на перерахування коштів, шляхом обміну електронними листами. У матеріалах справи відсутні докази того, що вказана у заяві свідка електронна адреса належить посадовій особі Товариства, і що вказана особа уповноважена здійснювати оплати від його імені.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що належних доказів, які б підтверджували надіслання Установою Товариству обґрунтованих заявок на перерахування коштів у визначені Договором строки суду не надані.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що підрядник повідомляв замовника про готовність виконаних робіт після їх завершення та надання замовнику будь-яких звітів щодо використаного матеріалу.

Також підрядник не надав суду належних доказів, що у термін до 5 календарних днів з моменту завершення робіт він подавав замовнику на підписання кошторис виконаних робіт та у термін до 10 календарних днів з моменту завершення робіт - акт здавання-приймання робіт (підпункт 7.1.4 пункту 7.1 Договору).

У свою чергу, як на підтвердження виконаних робіт, на виконання умов Договору, підрядник долучив до матеріалів справи наступні акти здачі-приймання робіт: від 05.05.2018 № 1-Г на суму 189 576,90грн, згідно з яким проведено роботи по дискуванню поля під сою трактором Т-150К+БДВ-3.6 площею 100 га, на підставі договору № 29-05/18 з ТОВ "Вам-Агро" площею 120га, витрачено паливо на дискування у кількості 2 345 л; від 11.05.2018 № 2-Г на суму 71 620,54 грн, згідно з яким проведено роботи по культивації поля під сою трактором МТЗ-82+КСП-4 площею 241 га та витрачено паливо на культивацію у кількості 1 395 л; від 18.05.2018 № 3-Г на суму 56 704,20 грн, згідно з яким проведено роботи по внесенню добрив під сою трактором МТЗ-82+МВД-900 площею 257 га та витрачено паливо на внесення добрив у кількості 766 л; від 24.05.2018 № 4-Г на суму 98 487,08 грн, згідно з яким проведено роботи по передпосівному обробітку ґрунту під сою трактором Т-150+РВК-5.4 площею 229 га та витрачено паливо по передпосівному обробітку ґрунту в кількості 1 740 л; від 30.05.2018 № 5-Г на суму 161 142,53 грн, згідно з яким проведено роботи по посіву сої трактором МТЗ-82+С3-3,6А площею 368 га та витрачено паливо на посів у кількості 1 520 л; від 31.05.2018 № 6-Г на суму 56 679,00 грн, згідно з яким проведено роботи по обприскуванню сої досходовими гербіцидами трактором МТЗ-82+ОП-2000 площею 368 га, підвезення трактором МТЗ-82+2ПТС води - 99год та витрачено палива по обприскуванню сої досходовими гербіцидами у кількості 550л; від 02.07.2018 № 7-Г на суму 111 743,40 грн, згідно з яким проведено роботи по обприскуванню сої трактором МТЗ-82+ОП-2000 площею 736 га, підвезення трактором МТЗ-82+2ПТС води - 150 год та витрачено палива по обприскуванню сої у кількості 1 202л; від 30.07.2018 № 8-Г на суму 105 601,50 грн, згідно з яким проведено роботи по обприскуванню сої трактором МТЗ-82+ОП-2000 площею 736га, підвезення трактором МТЗ-82+2ПТС води - 124 год та витрачено палива по обприскуванню сої в кількості 1 305 л.

Вказані акти підписані та скріплені печатки лише зі сторони підрядника.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені акти були надіслані Товариству лише 07.03.2019 разом із претензією Установи з вимогою їх підписати та провести розрахунок за виконані роботи.

У вказаній претензії Установа зазначила, що вона неодноразово надсилала Товариству листи (від 11.06.2018 № 141/1, від 13.08.2018 № 191/1 та від 08.10.2018 № 209/1) з проханням підписати акти виконаних робіт та провести розрахунки.

Однак Установою не надано суду копій зазначених листів на підтвердження своїх доводів, що по міру виконаних робіт акти, надсилались Товариству, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність можливості надати оцінку доводам Установи, що вказані акти були дійсно надіслані Товариству. До матеріалів справи Установою долучено лише копії сторінок з журналу вихідної кореспонденції Львівської філії "УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого", в яких містяться відомості про реєстрацію вказаних листів, однак, оскільки оформлення вказаного документа залежить виключно від суб`єктивної поведінки Установи та за своїм змістом є актом внутрішньої документації останньої, суд апеляційної інстанції визнав вказані докази таким, що не підтверджують надіслання відповідних листів Товариству.

Також, дослідивши зміст доданих до позовної заяви актів здачі-приймання робіт на відповідність вказаної в облікових листах-трактористів інформації, апеляційним судом встановлено, що такі документи містять низку неточностей та взаємосуперчливу інформацію.

Зокрема, в акті від 05.05.2018 № 1 зазначено про надання послуг дискування 220 га поля, з яких 120 га виконано ТОВ "Вам-Агро", 100га - Установою за допомогою трактора Т-150К+БДВП-3.6 та витрачено 2 345л палива, однак згідно з обліковим листом № 15 трактор Т-150К+БДВП-3.6 з відмітками "соя" здійснював виїзд 26.04.2018 та 27.04.2018, витративши 380 л палива та обробивши 32 га поля. Що ж до посилань на укладений Установою та ТОВ "Вам-Агро" договір від 07.05.2018 № 29-05/18, за умовами якого ТОВ "Вам-Агро" взяло на себе зобов`язання виконати роботи по дискуванні 120 га полів, то апеляційним судом зі змісту умов вказаного договору та складеного на його підставі акта здачі-приймання робіт №1 встановлено, що такі роботи виконані для подальшого посіву сої. Водночас згідно з пунктом 11.6 Договору жодна зі сторін не має права передавати свої права за цим договором третій особі без письмової згоди іншої сторони, при цьому доказів того, що Установа повідомляла Товариство про залучення ТОВ "Вам-Агро" для виконання передбачених Договором робіт суду не надано.

В акті № 2 зазначено про надання послуг з культивації поля на площі 241 га з використанням трактора МТЗ-82+КСП-4, однак з наданих облікових листів трактористів-машиністів не вбачається відомостей про використання вказаного виду техніки як КСП-4.

В акті № 3 зазначено про проведення робіт по внесенню добрив на полі площею 275 га за допомогою трактора МТЗ-82+МВД-900 та використано 766 л палива, водночас згідно з обліковим листом № 13 така техніка з відмтікою "соя" застосовувалась 18.04.2018 та з 25.04.2108 по 28.04.2018 та використала 370 л палива і обробила 253 га площі.

В акті № 4 зазначено про передпосівний обробіток ґрунту на площі 229 га за допомогою трактора Т-150-К+РВК-5.4 з використанням палива у кількості 1 740л, однак згідно з обліковим листом № 16 трактор Т-150-К+РВК-5.4 виїжджав лише 29.04.2018 та 30.04.2018, використавши 420 л палива, з яких позначка "соя" лише 30.04.2018 з використанням 260 л палива і фактичною обробкою 53 га площі.

В акті № 6 зазначено про роботи з обприскування сої досходовими гербіцидами за допомогою трактора МТЗ-82+ОП-2000 на загальній площі 368 га з витратами 550 л палива, однак згідно з обліковими листами №№ 27 та 28 витрати палива становили 475 л.

З огляду на встановлені неточності у первинних документах, апеляційним судом не було прийнято ним до уваги зроблений на замовлення Установи, судовим експертом Бурдьо І.М., висновок від 27.01.2020 № 1 судово-економічної експертизи, згідно з яким розмір понесених Установою витрат, пов`язаних з виконанням Договору, документально підтверджується на загальну суму 842 4020,00 грн, сума винагороди (17% від понесених витрат) становить 143 208,35 грн.

Крім того, з доданих до вказаного висновку додатків вбачається, що експерт при здійсненні розрахунку вартості робіт по дискуванню полів послався на обліковий лист № 33, зі змісту якого вбачається виконання робіт у жовтні 2017 року, у той час, як спірний Договір сторони уклали 07.03.2018.

Що ж до посилань Установи, як на підтвердження виконання нею умов Договору, на укладений Товариством та ТОВ "Стир-Агротех" договору про надання послуг зі збирання врожаю від 10.10.2018 № 01/10/2018, на підставі якого ТОВ "Стир-Агротех" надало Товариству послуги з обмолоту сої на 346 га на загальну суму 519 000,00 грн, які оплачені Товариством, то зі змісту договору про надання послуг зі збирання врожаю від 10.10.2018 № 01/10/2018 та акта не вбачається, що такі послуги надавались Товариству саме на полях Установи.

Також як на підтвердження того, що зазначені роботи виконувались на полях Установи, остання посилається на копію листа-відповіді ТОВ "Стир-Агротех" за підписом директора товариства Микитина В.М., наданого на адвокатський запит представника Установи адвоката Медведя В.О., в якому вказано про те, що на підставі договору від 10.10.2018 № 01/10/2018 протягом жовтня 2018 року ТОВ "Стир-Агротех" надало Товариству послуги по обмолу сої, комбайни ТОВ "Стир-Агротех" заправлялись і обслуговувались на території Установи.

Водночас оригінал вказаного листа в матеріалах справи відсутній. Установа долучив до матеріалів справи як докази надіслання вказаного листа копії роздруківок з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак відомостей, які б підтверджували, що ці електронні адреси є офіційними електронними адресами ТОВ "Стир-Агротех" Установою не подано.

При цьому згідно з наданим Товариством листом ТОВ "Стир-агротех" від 10.08.2020, який містить оригінальний відтиск печатки товариства та підпис директора Микитина В.М., на адресу ТОВ "Стир-Агротех" не надходив запит від Медведя В.О. , а товариство не надавало адвокату Медведю В.О. письмової відповіді на запит.

Відтак апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що ТОВ "Стир-Агротех" надавало саме Товариству послуги по збиранню сої, яка вирощена Установою на виконання Договору.

Судом апеляційної інстанції були відхилені доводи Установи про те, що підтвердженням виконання нею робіт на підставі Договору є укладений Товариством та ФОП Гавришківим Т.В. договір про надання транспортних послуг від 25.09.2018, предметом якого, за твердженнями Установи, було надання ФОП Гавришків Т.В. послуг перевезення сої з полів, що перебували у користуванні Львівської філії УкрНДІПВТ ім. Л. Погорілого, на територію ТОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство", оскільки з долучених до вказаного листа накладних та рахунку ФОП Гавришківа Т.В. не вбачається, що перевезення здійснювалось на територію ТОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство", згідно з вказаними накладними відпуск сої здійснювало ТОВ "Бусько сорто-насінницьке підприємство", а Товариство її приймало.

Крім того, на запит адвоката Товариства ФОП Гавришків Т.В. листом від 29.06.2020 повідомив, що викладена на запит адвоката Установи у листі від 06.03.2020 інформація не відповідає дійсності, зокрема, надання послуг з перевезення сої для Товариства здійснювалась з м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області, а ФОП Гавришківу Т.В. не відомо, хто здійснював завантаження сої і хто її зібрав.

Також сторони не надали суду жодних доказів, що відповідно до пункту 11.6 Договору вони погодили між собою залучення вказаних осіб з метою належного виконання умов Договору.

У письмових поясненнях від 01.07.2020 Товариство зазначило, що виконання ФОП Гавришківим Т.В. послуг з перевезення сої стосувались виконання Товариством зобов`язань за договором відповідального зберігання від 01.09.2018 № 01/09/18, укладеного з ТОВ "Баонік Сервіс", за умовами якого Товариство взяло на себе зобов`язання прийняти на відповідальне зберігання від ТОВ "Баонік Сервіс" сою, яка була перевезена силами Гавришківа Т.В. Товариство долучило до матеріалів справи договір відповідального зберігання від 01.09.2018 № 01/09/18, укладений з ТОВ "Баонік Сервіс", та акт приймання-передачі робіт до вказаного договору, згідно з яким Товариство надало ТОВ "Баонік Сервіс" послуги з доставки та приймання 784,84 т сої.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що Установою, на порушення умов пункту 7.1 Договору та вимог пункту 44.1 статті 44 пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, не надано жодних доказів, що на виконання вимог податкового законодавства, нею здійснювались реєстрації податкових накладних за наслідками виконання робіт, передбачених укладеним сторонами Договором.

Висновки суду першої інстанції про те, що Установа не здійснювала оформлення та реєстрацію податкових декларацій у зв`язку з тим, що заборгованість Товариства перед нею може бути безнадійною, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин недоведеності Установою надіслання Товариству актів здачі-приймання робіт протягом всього періоду їх складання, визнано ним необґрунтованими та такими, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин недотримання сторонами передбачених Договором умов щодо погодження переліку наданих сторонами матеріалів для виконання робіт та відповідного кошторису робіт, невідповідності вказаних в актах приймання-передачі робіт відомостей інформації, зазначеній в облікових листах трактористів-машиністів, відсутності належних доказів повідомлення Установою Товариства про виконання передбачених Договором робіт протягом його дії, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність Установою належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому у справах:

- № 910/2184/18 суди, розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, які були обґрунтовані тим, що відповідач як замовник за договором від 20.02.2017 № 53М-17 порушив його умови в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем будівельних робіт у грудні 2017 року, встановили, що акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на загальну суму 1 380 016,99 грн були підписані позивачем та передані замовнику нарочно 09.02.2018, про що свідчить вхідний штамп Служби автомобільних доріг у Київській області за №01-06/499 на супровідному листі позивача. Врахувавши, що замовником не підписано акти виконаних будівельних робіт (наданих послуг) та довідки форми КБ-3 без поважних причин протягом 3-х днів після їх отримання від виконавця, без надання письмової мотивованої відмови від їх підписання, суди дійшли висновку, що виконані роботи позивачем вважаються прийнятими замовником без зауважень і підлягають оплаті у повному обсязі;

- № 921/254/18 та № 921/262/18 суди, розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, які були мотивовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати виконаних позивачем підрядних робіт, встановили, що акт і довідку про вартість виконаних робіт (КБ-3) позивач неодноразово направляв відповідачу, який не обґрунтував своєї відмови від підписання акта виконаних робіт і не зазначив у акті про невиконання чи неналежне виконання робіт позивачем, а причиною відмови в прийнятті робіт і їх оплаті, за твердженням відповідача, була відсутність державного фінансування. Лише у 2016 році відповідач заявив про факт завищення вартості виконаних робіт за договором;

- № 913/1397/16 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції, яким встановлено, що про виконані підрядні роботи позивачем складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року (форма № КБ-3), акт приймання виконаних підрядних робіт за листопад (форма № КБ-2в), відомість до акта приймання за листопад 2013 року та розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат до акта № 3 за листопад 2013 року, підписати які відповідач відмовився, про що в акті та довідці зроблено відповідні відмітки. Враховуючи умови договору № АМК-2101-2013-пдр, а також приписи частини четвертої статті 882 ЦК України, слід дійти висновку про те, що відповідач безпідставно відмовився від підписання акта, така відмова від прийому виконаних Позивачем робіт за договором підряду є необґрунтованою;

- № 904/2082/19 суди, розглядаючи первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості, які були обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору субпідряду від 06.08.2018 № 01-08/18 у частині повної і своєчасної оплати виконаних позивачем робіт та зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними актів приймання виконаних будівельних робіт за договором субпідряду від 06.08.2018 № 01-08/18, які мотивовані тим, що спірні акти складені з перевищенням ціни договору, з відхиленням фактично виконаних робіт від узгоджених за договором та з боку ТОВ ПГГ "Дніпрогідробуд" підписані невстановленою особою, без зазначення дати підпису, встановили, що акти приймання виконаних будівельних робіт по свердловинам №№ 25, 27, 30, 31, 34 (форми № КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт (форми № КБ-3) позивач направляв відповідачу, який не обґрунтував своєї відмови від підписання актів виконаних робіт і не зазначив у актах про невиконання чи неналежне виконання робіт позивачем, а причиною відмови в прийнятті робіт і їх оплаті, за твердженням відповідача, було зокрема завищення вартості виконаних робіт. При цьому відповідач заявив про факт завищення вартості виконаних робіт за договором субпідряду від 06.08.2018 № 01-08/18 лише під час судового розгляду в місцевому господарському суді. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виявлені та заявлені відповідачем претензії щодо якості чи обсягу виконаних робіт на момент отримання замовником актів приймання виконаних будівельних робіт по свердловинам №№ 25, 27, 30, 31, 34 (форми № КБ-2в) і довідок про вартість виконаних робіт (форми №КБ-3);

- № 910/17626/18 суди, розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, які були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 20.11.2017 № 20.11/17 у частині оплати виконаних позивачем робіт, встановили, що відповідач свої обов`язки з прийняття спірних робіт не виконав, відповідні акти залишив непідписаними без надання належних пояснень, у строк, передбачений Договором. Виконавцем були виконані роботи за Договором щодо ІІ циклу робіт, а Замовник у порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухилився від прийняття таких робіт, оскільки, у строк, визначений Договором не заявив про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, та у порушення умов Договору їх не оплатив;

- № 910/6491/18 суди, розглядаючи первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості з вартості оплачених, проте невиконаних робіт та недопоставленого обладнання; передплати та послуги; передплати за невиконані роботи на п`ятому поверсі будівлі; пені за прострочення виконання зобов`язань відповідачем, які були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині поставки обладнання та здійснення робіт та зустрічні позовні вимоги про стягнення основного боргу, які мотивовані тим нездійсненням замовником оплати поставленого обладнання та виконаних товариством з обмеженою відповідальністю "Систем-Груп Лтд" робіт, встановили, що позивачем за первісним позовом не доведено належного виконання зобов`язань за договором, а саме щодо передачі проектної документації виконавцю та забезпечення відповідальними особами і будівельною готовністю приміщень, у зв`язку з чим, суди дійшли висновку, що останній в силу об`єктивних обставин був позбавлений можливості виконати свої обов`язки у строки обумовлені умовами договору, а відтак, товариством з обмеженою відповідальністю "Систем-Груп Лтд", належним чином виконані зобов`язання передбачені договором, проте, мало місце прострочення кредитора;

- № 917/1489/18 суди, розглядаючи первісні позовні вимоги про стягнення попередньої оплати та штрафу, які були обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором на виконання робіт від 23.04.2018 № 23/4-2018 та зустрічні позовні вимоги про стягнення боргу за фактично виконані роботи за договором на виконання робіт від 23.04.2018 № 23/4-2018, встановили, що неотримання кореспонденції адресатом та повернення її відправнику з підстав "за закінченням встановленого строку зберігання" зумовлено суб`єктивною поведінкою ТОВ "Добродія Трейд". Крім того, 21.09.2018 представником ТОВ "Креатив-Агромаш" були передані особисто представнику ТОВ "Добродія Трейд" акти приймання-передачі виконаних робіт форми КБ-2в № 37 та № 38 на загальну суму 1 937 071,48 грн. Враховуючи умови розділу 3 договору, замовник мав повернути виконавцю або підписані акти виконаних робіт або відмовитись від їх підписання з обґрунтуванням причини відмови. Якщо протягом 30 днів з дня отримання актів виконаних робіт замовник не повернув підписані акти виконаних робіт виконавцю або не відмовився від їх підписання з обґрунтуванням причини відмови, акти виконаних робіт вважаються як підписані, а роботи як прийняті у повному обсязі. Проте замовник отримані акти не підписав, своїх заперечень щодо обсягів робіт та кількості поставленого обладнання, відображених в цих актах, не висловив. За таких обставин, Верховний Суд погодився, з висновком суду апеляційної інстанції, що замовник у порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), що є підставою для покладення на нього обов`язку оплатити роботи, виконані виконавцем за договором.

Тобто у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Що ж до визначення подібності правовідносин, то Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду (справи № 305/1180/15-ц, № 922/2383/16, № 757/31606/15-ц).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Отже, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин.

Також Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтею 234 та пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в особі Львівської філії державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 у справі № 914/2117/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова