РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.06.2021Справа № 910/6373/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп»

про стягнення 58.866,04 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

20.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» про стягнення 58.884,04 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем на підставі укладених між сторонами договорів № 20/02 від 20.01.2020 та № 21/02 від 04.01.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 151.077,27 грн, що підтверджується видатковими накладними. Умовами п. 4.1 договору встановлено, що оплата 100% вартості кожної поставки товару повинна бути здійснена протягом 14 календарних днів з дати поставки товару. Проте відповідачем було лише частково оплачено поставлений товар, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за видатковими накладними № КИ 00008297 від 19.02.2021, № КИ00009066 від 24.02.2021 та № КИ00010520 від 18.11.2020 на загальну суму 52.978,73 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 58.884,04 грн, з яких 52.978,73 грн основного боргу, 607,44 грн пені та 5.279,87 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6373/21 від 26.04.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

30.04.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 58.866,04 грн, з яких 52.978,73 грн основного боргу, 607,44 грн пені та 5.279,87 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/6373/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.05.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1 (номер відправлення 003).

Проте, конверт разом з ухвалою від 12.05.2021 (номер відправлення 003) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 23.06.2021 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 12.05.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» (покупець, відповідач) було укладено договір № 20/02 (далі - договір № 20/02 від 20.01.2020).

Відповідно до п. 2.1 договору № 20/02 від 20.01.2020 постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, передбачених договором.

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» (покупець, відповідач) було укладено договір № КР-21/02 (далі - договір № КР-21/02 04.01.2021)(далі разом - договори).

Відповідно до п. 2.1 договору № КР-21/02 04.01.2021 постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, передбачених договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договорів не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 52.978,73 грн та позивачем та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня в розмірі 607,44 грн та штраф в розмірі 5.279,87 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору № 20/02 від 20.01.2020 він набирає чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 10.1 договору № КР-21/02 від 04.01.2021 він набирає чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 3.1 договорів товар поставляється постачальником на підставі заявок покупця, підтвердженням заявок служать виписані постачальником рахунки-фактури, які є додатками до даного договору і його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.2 договорів днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками відповідних накладних.

Відповідно до п. 3.4 договорів перехід права власності на товар відбувається в момент отримання покупцем відповідної партії товару.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар за договорами загальною вартістю 151.077,27 грн, зокрема

- згідно договору № 20/02 від 20.01.2020, що підтверджується наступними видатковими накладними, що підписані обома сторонами

№ КИ00062889 від 22.12.2020 на суму 46.005,74 грн,

№ КИ00063936 від 28.12.2020 на суму 19.650,52 грн.

- згідно договору № КР-21/02 04.01.2021, що підтверджується наступними видатковими накладними, що підписані обома сторонами

№ КИ00004650 від 02.02.2021 на суму 20.442,28 грн,

№ КИ00008297 від 19.02.2021 на суму 20.749,58 грн,

№ КИ00009066 від 24.02.2021 на суму 24.298,97 грн,

№ КИ00010520 від 03.03.2021 на суму 19.930,20 грн.

Пунктом 4.1 договорів визначено, що оплата здійснюється - 100% вартості кожної партії поставки товару протягом 14 календарних днів з дати поставки (п. 3.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 98.098,54 грн, наступним чином:

26.01.2021 на суму 10.000,00 грн,

01.02.2021 на суму 30.000,00 грн,

12.02.2021 на суму 7.000,00 грн,

18.02.2021 на суму 19.098,54 грн,

23.02.2021 на суму 20.000,00 грн,

24.03.2021 на суму 7.000,00 грн,

02.04.2021 на суму 5.000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договорами зобов`язань вартість товару у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 52.978,73 грн (151.077,27 грн - 98.098,54 грн).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 52.978,73 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2 договорів за порушення покупцем строків оплати (п. 4.1) покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 7.3 договорів у випадку якщо покупець порушив строки оплати більш ніж на 2 (два) банківських дні, він додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі - 10% від суми заборгованості, що виникла на момент оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено нарахування пені наступним чином

за видатковою накладною № КИ00008297 від 19.02.2021 на суму боргу 8.749,56 грн за період з 05.03.2021 про 12.04.2021;

за видатковою накладною № КИ00009066 від 24.02.2021 на суму боргу 24.298,97 грн за період з 10.03.2021 по 12.04.2021;

за видатковою накладною № КИ00010520 від 03.03.2021 на суму боргу 19.930,20 грн за період з 17.03.2021 по 12.04.2021.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на викладене та положення п. 4.1 договору № КР-21/02 від 04.01.2021 відповідач мав здійснити оплату поставленого за вказаними накладними товару в наступні терміни

№ КИ00008297 від 19.02.2021 у строк до 05.03.2021 включно,

№ КИ00009066 від 24.02.2021 у строк до 10.03.2021 включно,

№ КИ00010520 від 03.03.2021 у строк до 17.03.2021 включно.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за розрахунками суду становить 588,58 грн (нарахованої на суму боргу 8.749,56 грн за період з 06.03.2021 про 12.04.2021; на суму боргу 24.298,97 грн за період з 11.03.2021 по 12.04.2021; на суму боргу 19.930,20 грн за період з 18.03.2021 по 12.04.2021).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 588,58 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем визначено невірний період прострочення оплати товару.

Оскільки прострочення з оплати наданих послуг мало місце понад 2 банківських дні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 5.279,87 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача: 10% від суми боргу - 52.978.73 грн).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Форест» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 72-А, ) 52.978 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн 73 коп. основного боргу, 588 (п`ятсот вісімдесят вісім) грн 58 коп. пені, 5.279 (п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн 87 коп. штрафу, 2.269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 27 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова