ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/254/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача: Кредитна спілка "Промислово-фінансова спілка" (вул.Жуковського, 40, кв.5, Одеса, 65045) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

За участю представників:

від позивача: Дергачева А.В.- довіреність ; Арнаута В.М - за паспортом;

від відповідача: Волканов Е.В.- довіреність; Гаєв О.О.- голова

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка", в якому просить господарський суд: про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії .

Ухвалою суду від 22.02.2021р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

05.03.2021р. відповідач надав до суду відзив на позов та 05.04.2021р. заперечення на відповідь на відзив відповідно яких проти позову заперечує з підстав того, що позовіні вимоги не обгрунтовані та не відповідають дійсності. Відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

16.03.2021р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

02.04.2021р. ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

21.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вступ у справу ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Суд відмовив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у задоволенні заяв про вступ у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору так як не доведено яким чином рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою 05.04.2021р. продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів до 24.05.2021р..

Протокольною Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2021 р. закрито підготовче провадження.

16.06.2021р. в судовому засіданні представник Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" звернувся із заявою про відвід судді Літвінова С.В. від розгляду справи № 916/254/21

Ухвалою суду від 16.06.2021р. відмовлено у задоволені заяви (вх.№2-779/21 від 16.06.2021р.) Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про відвід судді Лтвінова С.В. від розгляду справи №916/254/21.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 26.05.2021р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Як зазначає позивач, ОСОБА_1 є членом Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» з 29.11.2007 року.що підтверджується членською книжкою серія КО № 1533 та є вкладником депозитного договору, та визнаним Господарським судом Одеської області конкурсним кредитором у справі про банкрутство КС «ПФС» з вимогами до боржника на суму 10000.4грн. (четверта черга).

Також, позивач зазначає, що Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.09.2016р. по справі № 2/41-10-1813 було затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів та боржником.припинено справу про банкрутство КС «ПФС» і керівництво кредитною спілкою перейшло до Спостереженої ради та правління. Станом на 14.09.2020 року мирова угода не виконана, термін ії дії закінчився.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що йому стало відомо, що в 2016-2017 р.р. нерухоме майно кредитної спілки за ціною в 5 разів нижче ринкової було продано. Від продажу майна на рахунок КС «ПФС» поступило біля 1 млн гри., проте ОСОБА_1 ,як конкурсний кредитор,станом на даний час ніяких коштів згідно мирової угоди не отримував.

Позивач в позовній заяві вказує, що Користуючись правом члена на підставі п. 15.1.5 Статуту 14.09.2020 року листом на замовлення позивач направив заяву до КС «ПФС» з проханням надати для ознайомлення засвідчені належним чином копії річної фінансової звітності Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка.яку спілка повинна подавати до державних органів на виконання ст..14 ч.З Закону України «про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,а саме: Фінансову звітність за 2016,2017,2018,2019,2020 р.р. у складі: Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма №1); Звіт про фінансові результати (форма № 2); Звіт про рух грошових коштів (форма № 3); Звіт про власний капітал(форма № 4); Примітки до річної фінансової звітності (форма № 5)

Отже, позивач вважає, що його Право на ознайомлення з фінансовим звітом за 2016,2017,2018.2019,2020 р.р. порушено згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про Кредитні спілки»(редакція 2003 року), згідно п.4.ч. 1,ч.2. ст 11 Закону України «Про Кредитні спілки»( діючої редакції), п.5 ст.15.1 Статуту .

Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду із позовом, в якому просить господарський суд визнати діі Кредитної спілки» Промислово-фінансова спілка» (Код ) неправомірніми по не інформування члена спілки ОСОБА_1 по питанням.як передбачено статутом фінансову звітність за 2016,2017,2018.2019,2020 р.р. у складі: Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма №1); Звіт про фінансові результати (форма № 2); Звіт про рух грошових коштів (форма № 3); Звіт про власний капітал(форма № 4); Примітки до річної фінансової звітності (форма № 5) та Зобов`язати Кредитну спілки «Промислово-фінансова » (Код ) надати члену кредитної спілки »Промислово-фінансова спілка» ОСОБА_1 письмову інформацію як передбачено статутом ,в вигляді Фінансову звітність за 2016.2017.2018,2019,2020 р.р. у складі: Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма №1); Звіт про фінансові результати (форма № 2); Звіт про рух грошових коштів (форма № 3); Звіт про власний капітал(форма № 4); Примітки до річної фінансової звітності (форма № 5).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права та законні інтереси громадянина захищаються судом.

Господарським судом під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 1 ГПК України та з`ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання. Недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

01.12.2008 року позивач уклав з кредитною спілкою договір №КВ 17. КВ про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 10000 грн. терміном на 3 місяці під 25% річних, про що є запис у членській книжці.

Згідно п.2.8 договору Кредитна спілка взяла на себе зобов`язання повернути члену спілки суму внеску, а також нараховані, але не сплачені проценти на внесок, по закінченню строку дії договорів, тобто через 3 місяці, але умови договору не виконала, грошові кошти не повернула.

Згідно п.7.2 вищевказаного договору його дія припиняється: після повного виконання сторонами власних зобов`язань згідно цих договорів у випадку набрання чинності ухвали або рішення суду про припинення його дії.

Дію цього договору у судовому порядку ані позивач ані Відповідач не оскаржували отже він має законну силу та діє до повного його виконання .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2021р. затверджено реєстр кредиторів відповідно до якого розмір вимог ОСОБА_1 до Боржника складає 10413,14грн. (четверта черга). Вказане рішення Господарського суду Одеської обл. від 16.09.2014 року суду про затвердження реєстру кредиторів є чинним і Відповідачем не оскаржувалося.

Отже, відповідно до остаточної редакції реєстру кредиторів у справі №2/41-10-1813 про банкрутство КС «ПФС» ОСОБА_1 був включений в четверту чергу з кредиторськими вимогами до боржника із сумою 10413,14 грн.

Ухвалою від 13.09.2016 року у справі №2/41-10-1813 Господарський суд Одеської області затвердив мирову угоду між Боржником - Кредитною спілкою та комітетом кредиторів та дозволив Кредитній спілці приступити до погашення вимог кредиторів за рахунок коштів, отриманих від продажу нерухомого майна спілки.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він конкурсним кредитором у справі про банкрутство КС «ПФС». Станом на 14.09.2020 р. мирова угода не виконана, а термін її дії закінчився. Від продажу майна на рахунок КС «ПФС» поступило біля 1 млн. грн. проте ОСОБА_1 , як конкурсний кредитор, станом на даний час ніяких коштів згідно мирової угоди не отримав.

З моменту формування у справі про банкрутство комітету кредиторів останній набуває статусу сторони у справі та є органом колективного представництва інтересів всіх конкурсних кредиторів боржника, а тому обізнаність голови комітету кредиторів боржника про розгляд справи та затвердження мирової угоди та її умов - має наслідком обізнаність всіх інших кредиторів у справі.

Відповідно до затвердженої мирової угоди встановлено, що сторони виходять з того, що обов`язковою умовою погашення вимог кредиторів є: продаж всіх, належних боржникові, об`єктів нерухомості; відстрочення погашення боргів строком на 6 місяців до завершення продажу нерухомості; прощенням частини боргу; надання кредиторам можливості для зарахування залишку непогашеного боргу в якості додаткових пайових внесків для отримання доходів по ним згідно до положень Закону України «Про кредитні спілки» та інш.

Розділом 3 мирової угоди було чітко визначено розміри та порядок виконання зобов`язань боржником, що узгоджується з приписами п. 4.5 вказаної мирової угоди.

Крім того, розділом 3 мирової угоди встановлено, що для отримання грошових коштів, кожен кредитор забовязаний письмово повідомити боржника про діючий банківський гривневий рахунок, на який після розподілу коштів пропорційно визнаних судом вимог, йому мають переховуватись кошти.

В матеріалах справи наявна заява позивача від 25.12.2020р. яка адресована відповідачу про повідомлення боржника про діючий банківський гривневий рахунок, на який після розподілу коштів пропорційно визнаних судом вимог, йому мають переховуватись кошти.

Але, як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів направлення саме вищевказаної заяви суду не надано.

Отже, з дня затвердження господарським судом мирової угоди у справі про банкрутство КС «Промислово-фінансова спілка» ОСОБА_1, як кредитор, зобов`язаний був керуватись саме мировою угодою щодо отримання належних йому грошових коштів.

Крім того, щодо дії мирової угоди суд зазначає та погоджується з відповідачем, що дійсно п. 2.1. Угоди визначено, що її строк становить 12 місяців з дня набуття чинності ухвали Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі. Проте п. 7.5. Угоди визначено, що термін дії цієї мирової угоди - з моменту її затвердження господарським судом та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому. Наразі зобов`язання КС «ПФС» по мировій угоді не виконано, а тому термін її дії триває.

Таким чином, неотримання ОСОБА_1 грошових коштів від КС «ПФС» свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань за мировою угодою, як кредитора.

Крім того, ОСОБА_1 у позові зазначає про порушення його права згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про кредитні спілки» (редакція 2003 року), згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про кредитні спілки» (діючої редакції), п. 5 ст. 15.1 Статуту на ознайомлення з фінансовим звітом 2016-2020р.р.

Відповідач стверджує, що позивач не є членом кредитної спілки але суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на наступне.

01.12.2008 року позивач уклав з кредитною спілкою договір №КВ 17. КВ про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 10000 грн.

Крім того, як вбачається з договору то він укладений між Київським територіальним відокремленим безбалансовим відділенням Кредитної спілки « Промислово-фінансова спілка» з одного боку та членом спілки ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.1. договору член КС вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до Спілки, а спілка приймає внесок на умовах строкової зворотності та платності у розмірі 10000грн.

Підтвердженням внесення внеску до спілки є запис у членській книжці. Спростування не внесення внеску ОСОБА_1 до Кредитної спілки відповідачем не надано.

Таким чином, суд доходить до висновку, що позивач є членом спілки, що підтверджується договором №КВ 17. КВ від 01.12.2008р. де прямо вказано, що ОСОБА_1 є членом спілки.

Згідно п.25.3 Статуту КС у редакції 2008 року яка надана до суду «голова Правління несе персональну відповідальність за достовірність та повноту фінансової звітності та інших звітних даних».

Згідно п. 15.1.5 Статуту, Позивач, як член кредитної спілки, має право «одержувати інформацію про діяпьність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності спілки».

Отже, суд вважає, що відповідно до п. 15.1.5 Статуту Позивач, як член кредитної спілки, має право одержувати інформацію про діяпьність кредитної спілки, ознайомлюватися з річними балансами, фінансовими звітами, протоколами засідань органів управління кредитної спілки та іншими документами щодо діяльності спілки.

В матеріалах справи наявна заява позивача від 14.09.2020р. яка адресована відповідачу про надання для ознайомлення фінансову звітність за 2016,2017,2018.2019,2020 р.р. у складі: Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма №1); Звіт про фінансові результати (форма № 2); Звіт про рух грошових коштів (форма № 3); Звіт про власний капітал(форма № 4); Примітки до річної фінансової звітності (форма № 5).

Але, як вбачається з матеріалів справи, належних та допустимих доказів направлення саме вищевказаної заяви суду не надано.

Оже, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач всупереч чинного законодавства України не надав позивачеві для ознайомлення фінансову звітність за 2016,2017,2018.2019,2020 р.р. у складі: Баланс (Звіт про фінансовий стан) (форма №1); Звіт про фінансові результати (форма № 2); Звіт про рух грошових коштів (форма № 3); Звіт про власний капітал(форма № 4); Примітки до річної фінансової звітності (форма № 5).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання сторін не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки "Промислово-фінансова спілка" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Повний текст складено 29 червня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов