ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 червня 2021 року Справа № 903/290/21

Господарський суд Волинської області у складі

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Горболис О.А. ордер серія ВІ №1039512 від 16.04.2021

від відповідача: Богдан А.Ю. довіреність №4 від 03.01.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/290/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс до Дочірнього підприємства Волинський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 1 419 499,41 грн.,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс надіслало на адресу суду позов до Дочірнього підприємства Волинський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 1419499,41 грн. грошових коштів, в т.ч.: 1318887,98 грн. основний борг, 79188,19 грн. інфляційні втрати та 21423,24 грн. 3% річних.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020.

Ухвалою суду від 26.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ухвалу суду отримав 27.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №147.

Строк для подання відзиву - до 12.05.2021 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

13.05.2021 відповідач подав до суду заяву-клопотання, яка також адресована позивачу для підписання мирової угоди.

Ухвалою суду від 01.06.2021 відкладено розгляд підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 08.06.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні суму основного боргу визнав, а в нарахуванні 3% річних та інфляційних витрат просить відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санрайс Логистикс» (надалі -Постачальник, Позивач) та Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - Покупець, Відповідач) укладено договір купівлі - продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 74 (надалі Договір, а.с.8-13).

За умовами зазначеного Договору (п. 1.1.) Постачальник зобов`язувався поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язувався прийняти і оплатити Бітум 60/90 (Бітум 70/100).

Згідно п. 1.2. Договору кількість Товару, що підлягала поставці згідно умов Договору становить 200 тон (л, м3). Кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається відповідно до заявок Покупця, оформлених згідно вимог Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна цього договору становить 2 278 800,00 грн. в тому числі ПДВ - 379 800,00 грн., що станом на дату укладання Договору дорівнює загальній вартості Товару.

Згідно п. 4.1 Договору розрахунки за поставлений Товар проводяться шляхом: оплати Покупцем рахунку Постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п. 4.2. Договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Замовника на відповідні цілі.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що рахунок приймається до оплати при отриманні Товару та всіх документів, що підтверджують належну якість Товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ Покупця, який без посередньо отримав партію Товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду Товару постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів тому числі електронних) Постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені Покупцю збитки (витрати).

Згідно п. 4.3 Договору Покупець зобов`язується розрахуватися з Постачальником за отриманий товар на протязі 60 календарних днів з моменту отримання від Постачальника документів, зазначених в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від Замовника на відповідні цілі. У випадку затримки Постачальником передачі повного пакету документів, визначених Договором цінним листом з описом вкладення Покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань.

На виконання умов Договору Постачальником було поставлено, а Покупцем прийнято Бітум БНД 70/100 на загальну суму 2183887,98 грн., що підтверджується видатковими накладними №461 від 25.06.2020, №487 від 30.06.202, №490 від 01.07.2020, №495 від 02.07.2020, №544 від 11.07.2020, №595 від 23.07.2020, №654 від 01.08.2020, №666 від 04.08.2020, рахунками фактури №422 від 25.06.2020, №448 від 30.06.2020, №451 від 01.07.2020, №458 від 02.07.2020, №505 від 11.07.2020, №558 від 23.07.2020, №613 від 01.08.2020, №623 від 04.08.2020 та ТТН №Р461 від 25.06.2020, №Р487 від 30.06.2020, №Р490 від 01.07.202, №Р495 від 02.07.2020, №Р544 від 1.07.2020, №Р595 від 23.07.2020, №Р654 від 01.08.2020, №Р666 від 04.08.2020 (а.с.14-37).

Відповідач здійснив часткову оплату за товар в розмірі 865000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №9002 від 23.07.2020, №9007 від 28.07.2020, №9074 від 03.08.2020, №9093 від 04.08.2020, №9159 від 06.08.2020, №8351 від 24.09.2020, №9 від 05.01.2021, №261 від 12.03.2021, №312 від 06.04.2021 (а.с.38-42).

Як слідує з матеріалів справи, 06.04.2021 на адресу Позивача від Відповідача надійшов лист (вих. №12-3/405 від 06.04.2021) в якому Відповідач підтверджує наявність свого невиконаного зобов`язання з оплати в розмірі 1368887,98 грн. (не враховуючи оплату 06.04.2021 в розмірі 50 000,00 грн.) строк якого настав відповідно до умов договору № 74 від 22.06.2020 (а.с.57).

Таким чином, відповідач фактично визнає наявність заборгованості та виконання Позивачем в повному обсязі.

Окрім того, позивач зареєстрував податкові накладні, скріплені електронним цифровим підписом, в Єдиному реєстрі податкових накладних, у строки, встановлені законодавством. Реєстрації підлягають всі без винятку податкові накладні, незалежно від їх суми.

Отже, податковими накладними підтверджується наявність господарських операцій між відповідачем із позивачем (а.с.43-56).

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

На день розгляду справи заборгованість становить 1318887,98 грн., яка визнається представником відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 21423,24 грн. 3% річних та 79188,19 грн. інфляційних втрат (а.с.4-6).

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по відсотках та інфляційних втратах, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача:

- 21423,24 грн. - 3% річних за період з 06.10.2020 по 07.04.2021;

- 79188,19 грн. інфляційних втрат за період з жовтень 2020 по лютий 2021.

Контррозрахунку нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не подано.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 1419499,41 грн. заборгованості, в т.ч. 1318887,98 грн. основний борг, 79188,19 грн. інфляційні втрати та 21423,24 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 21292,49 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Волинський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (вулиця Ковельська,41, місто Луцьк, 43016, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Санрайс Логистикс (вулиця Європейська,2, офіс 209, місто Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 42044,41 грн. (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень сорок одна копійка) заборгованості, в т.ч. 1318887,98 грн. основний борг, 79188,19 грн. інфляційні втрати та 21423,24 грн. 3% річних та 21292,49 грн. (двадцять одна тисяча двісті дев`яносто дві гривні сорок дев`ять копійок) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 01.07.2021.

Суддя І. О. Гарбар