ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м.Дніпро Справа № 908/485/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс"

на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 (суддя Черкаський В.І.)

у справі №908/485/16

За позовом - фізичної особи ОСОБА_1 , Запорізька область

до відповідача 1 - Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", м. Запоріжжя

до відповідача 2 - Товарної біржі "Міжрегіональна Українська Біржа", м. Київ

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_2 , Запорізька область, Оріхівський район, с. Таврійське

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_3 , Запорізька область, Оріхівський район, с. Таврійське

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_4 , Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_5 , Запорізька область, Оріхівський район, с. Юрківка

третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фермерське господарство "Зустріч", Запорізька область, Оріхівський район, с. Новояковлівка

третя особа 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_6 , Запорізька область, м. Мелітополь

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів 1,2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНСАЙТ ФІНАНС", Запорізька обл., Запорізький район, с. Августинівка

про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника, що відбувся 19.09.2019

в межах справи про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.12.2020, у тому числі, позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 08-08/26088/19 від 16.12.2019) з урахуванням уточнень (вх. № 17916/08-08/20 від 14.09.2020) задоволено.

Визнано недійсними результати другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019.

Визнано недійсним акт від 30.09.2020 про передачу майна проданого шляхом торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

Визнано недійсним свідоцтво від 06.12.2019, зареєстроване в реєстрі за № 6555 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на 23/25 часток приміщення першого поверху літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення 123,9 м.кв.

Визнано недійсним свідоцтво від 10.12.2019, зареєстроване в реєстрі за № 6627 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 40,03 м.кв, житловою площею 18,9 кв.м.

Витребувано у ТОВ "Інсайт Фінанс" та повернуто до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра" майно, яке було передано згідно Акту від 30.09.2020 про передачу майна, проданого шляхом проведення торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

Стягнуто з Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" на користь фізичної особи ОСОБА_1 5 255 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з Товарної біржі "Міжрегіональна Українська Біржа" на користь фізичної особи ОСОБА_1 5 255 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс" подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16, згідно якої просить скасувати дане рішення, в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а рішення прийняте при неправильному застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права.

Наголошує, що суд задовольнив позовні вимоги відносно ТОВ «Інсайт Фінанс», що не мало процесуального статусу відповідачf у судовому процесі, а саме в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки останнє не було залучено в якості співвідповідача, що фактично позбавило його можливості скористатися всіма процесуальними правами саме відповідача, а відтак і основоположного права на ефективний судовий захист.

За твердженням скаржника, місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги, залишивши поза увагою одночасну зміну позивачем предмета і підстав позову.

Крім того, зазначає, що оскаржувані торги було проведено з дотриманням принципу конкурентності й відсутні підстави для визнання їх результатів недійсними, як і для витребування майна з володіння ТОВ «Інсайт Фінанс».

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс" на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16 залишено без руху та надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази надіслання апеляційної скарги на адресу всіх учасників справи.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.2021 у справі №908/485/16 апелянтом до матеріалів справи надано докази надіслання апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс" на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 по справі №908/485/16.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.03.2021 призначено судове засідання по справі №908/485/16 на 01.04.2021р. о 15 год. 00 хв.

19.03.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку від кредитора ЗОКС «Довіра» ОСОБА_7 надійшла заява, в якій вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Мороза В.Ф., судове засідання, призначене на 01.04.2021 не відбулося.

02.04.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду арбітражного керуючого ліквідатора ЗОКС «Довіра» Нестеренко О.А. надійшов відзив, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 розгляд справи №908/485/16 призначено в судове засідання на 13.05.2021р. о 14 год. 00 хв.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 03.06.2021 р. о 16:00 год.

02.06.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від кредитора ЗОКС «Довіра» Чіркова А.О. надійшла заява, в якій він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 16.06.2021 р. о 14:15 год.

16.06.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду електронною поштою від апелянта надійшли пояснення по справі № 908/485/16, підписані ЕЦП, в яких він підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

В судове засідання 16.06.2021 року з`явилися представник апелянта, представник позивача та арбітражний керуючиq Толстих А.В. Колегія суддів враховує, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2021 було припинено повноваження ліквідатора Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича та призначено ліквідатором у справі № 908/485/16 арбітражного керуючого Толстих Андрія Володимировича.

Відповідачі-1, 2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1, 2, 3, 4, 5, 6 будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, уповноважених представників не направили.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідачів-1, 2 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1, 2, 3, 4, 5, 6.

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для подання ними доказів, на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Представник апелянта у судовому засіданні 16.06.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача та арбітражний керуючий проти задоволення апеляційної скарги заперечували, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, просили суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ). Визнано грошові вимоги ОСОБА_8 до боржника у розмірі 1 301 346 грн. 31 коп. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном. Попереднє засідання суду призначено на 26.04.2016 року о 11:00.

На офіційному сайті Вищого господарського суду України 15.03.2016 оприлюднено повідомлення про порушення справи про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" за номером публікації 29207.

Ухвалою суду від 14.06.2016 визнано конкурсним кредитором у справі (з вимогами) Фізичну особу ОСОБА_1 у сумі 100 000,00 грн. (100 000,00 грн. - 2-га черга задоволення вимог).

Постановою господарського суду Запорізької області від 10.05.2018 визнано Запорізьку обласну кредитну спілку "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 16.12.2019 визнано неправомірним дії (бездіяльність) арбітражного керуючого ліквідатора Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" Кандаурової А.П. з підготовки проведення аукціону з продажу майна банкрута ЗОКС "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ), що відбувся 19.09.2019, та несвоєчасне звітування про проведення ліквідаційної процедури за вересень-жовтень 2019 року, незвітування про проведення ліквідаційної процедури за листопад 2019 року.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2020 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Кандаурової Анни Павлівни на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.12.2019 року у справі №908/485/16 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16.12.2019 року у справі №908/485/16 залишено без змін.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив про те, що другий повторний аукціон з продажу майна боржника - Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", а саме Лоту №1 - Цілісного майнового комплексу Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра", який відбувся 19.09.2019р., проведений з порушенням норм ст.ст. 43, 44, 58, 59 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та майнових прав та інтересів кредиторів та, відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону, результати його проведення підлягають визнанню недійсним.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки майно, яке було продано на другому повторному аукціоні (відкритих торгах) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019, було здійснено з порушеннями вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (діючого станом на момент проведення аукціону), відтак позовні вимоги фізичної особи ОСОБА_1 (вх. № 08-08/26088/19 від 16.12.2019) з урахуванням уточнень (вх. № 17916/08-08/20 від 14.09.2020) є такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Предметом розгляду даної судової справи є вимоги фізичної особи ОСОБА_1 , які заявлені в межах справи про банкрутство ЗОКС «Довіра», про: визнання недійсним результатів аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника, що відбувся 19.09.2019; визнання недійсним актe від 30.09.2020 про передачу майна проданого шляхом торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа"; визнання недійсним свідоцтва від 06.12.2019, зареєстроване в реєстрі за № 6555 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на 23/25 часток приміщення першого поверху літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення 123,9 м.кв.; визнання недійсним Свідоцтва від 10.12.2019, зареєстроване в реєстрі за № 6627 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 40,03 м.кв, житловою площею 18,9 кв.м; витребування у ТОВ "Інсайт Фінанс" та повернення до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра" майна, яке було передано згідно Акту від 30.09.2020 про передачу майна, проданого шляхом проведення торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 року порушено провадження у справі про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ). Визнано грошові вимоги ОСОБА_8 до боржника у розмірі 1301346 грн. 31 коп. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном. Попереднє засідання суду призначено на 26.04.2016 року о 11:00.

Постановою господарського суду Запорізької області від 10.05.2018. визнано Запорізьку обласну кредитну спілку "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 12, ) банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (тут і надалі в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Відповідно ст. 44 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами, зокрема, шляхом проведення аукціону. Ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону. На аукціоні можуть продаватися: основні засоби (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо); відокремлений структурний підрозділ банкрута як частина цілісного майнового комплексу; необоротні активи банкрута; дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута. Ліквідатор має право самостійно проводити торги на аукціоні відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону - юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор аукціону не може бути заінтересованою особою стосовно кредитора чи боржника. Ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Правова природа процедури реалізації майна на торгах у формі аукціону в межах провадження у справі про банкрутство полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - переможця торгів (аукціону), невід`ємною та завершальною стадією якої є оформлення результатів такого продажу договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів (висновок Верховного Суду України у постанові від 14.12.2016 у справі № 904/9284/14).

Поняття "проведення аукціону" і "виконання результатів аукціону" охоплюють усі дії, які пов`язані з організацією процедури проведення аукціону та оформленням його результатів (обрання за конкурсом організатора аукціону, офіційне оприлюднення оголошення про продаж майна, розгляд заяв на участь в аукціоні та оформлення відповідними протоколами рішення організатора аукціону про допуск учасника до публічних торгів згідно із статтею 61 Закону, процедуру проведення аукціону ліцитатором та визначення ним переможця аукціону, оформлення організатором аукціону протоколу за результатами проведення аукціону, а також процедуру оплати покупцем за придбане з аукціону майно, укладення між переможцем аукціону та ліквідатором боржника договору купівлі-продажу майна з аукціону та його оформлення відповідно до вимог Закону.

Метою аукціону, як способу реалізації, є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки, під час торгів вона може бути як збільшена так і зменшена.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду від 13.03.2018 у справі № 911/494/17, від 12.06.2018 у справі № 905/1084/16, від 12 червня 2018 року у справі № 905/1084/16, від 11.10.2018 у справі № 910/24550/13, від 11 вересня 2018 року у справі № Б-39/187-08 та від 23 січня 2019 року у справі № 902/1255/15.

Матеріалами справи засвідчується, що 19.01.2019 ліквідатором ОСОБА_9 в газеті «Голос України» № 12 (7018) від 19.01.2019 було опубліковане оголошення про конкурс для визначення кандидатури організатора аукціону з продажу майна банкрута.

За результатами проведеного конкурсу з визначення організатора аукціону з продажу майна банкрута, організатором аукціону визначено ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа"(01034, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 9-Г, ), з яким ліквідатор уклав Договір про надання послуг № 27/05/19 від 27.05.2019 (надалі за текстом - «Договір»).

В заяві № 21/01 від 21.01.2019 на участь в конкурсі на ім`я ліквідатора Кандаурової А.П. ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" зазначила, зокрема, що послуги біржі складаються виходячи з витрат, пов`язаних з організацією та проведенням аукціонів і обумовлюються в індивідуальному порядку, але не менш 5% від суми реалізації активів.

Згідно умов Договору ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" приймає на себе зобов`язання, протягом двох місяців з дня укладення цього договору (якщо більший строк не буде визначено сторонами додатково), за свій рахунок організувати та провести торги у формі аукціону з реалізації майна, зазначеного у додатках до даного договору, якщо інше не встановлено законом або договором. Ліквідатор приймає на себе зобов`язання сплатити ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" винагороду розмірі 5% (п`ять) від ціни фактичної реалізації майна, реалізованого на торгах у формі аукціону (аукціонів), без урахування ПДВ. Для проведення аукціонів ліквідатор повинен надати всю необхідну технічну документацію про майно, що пропонується до продажу і незалежну оцінку про вартість майна. ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" здійснює на першому аукціоні продаж майна у вигляді цілісного майнового комплексу згідно за ціною суми кредиторських вимог згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності підприємства або визнання його банкрутом'' . У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу на першому аукціоні не вдалося, ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" оголошує про проведення першого повторного аукціону з розподілом цілісного майнового комплексу на окремі лоти, а надалі другого повторного аукціону на умовах, згідно з діючим законодавством України. У випадку, коли аукціон не відбувся через відсутність бажаючих взяти участь в аукціоні, або без виявлення бажаючих підписати договір на аукціоні, ліквідатор зобов`язаний оплатити послуги виконавця по організації аукціону згідно виставлених ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" рахунків на 1000.00 грн. без ПДВ, за кожен аукціон що не відбувся. За підготовчі роботи щодо систематизації та подання оголошення відповідно до вимог чинного законодавства України ліквідатор зобов`язаний оплатити послуги ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" згідно виставлених рахунків на суму 23000 грн. без ПДВ.

Судом першої інстанції на підставі відомостей, розміщених на сайтах Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України в мережі Інтернет та наданих звітів ліквідатора, пояснень ліквідатора та ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа", установлено, що організатором аукціону після отримання переліку майна банкрута, що підлягає продажу, та згідно з Законом було розміщено оголошення про проведення аукціону з продажу майна банкрута, призначеного на 26.07.2019, на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України № 60604 від 25.06.2019 в мережі Інтернет. У зв`язку з відсутністю бажаючих прийняти участь в аукціоні, він був визначений таким, що не відбувся, про що на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції міститься інформаційне повідомлення № 60881 від 08.07.2019 року.

Статтями 65 та 66 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено особливості проведення повторного аукціону та особливості проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості.

Згідно із ч. 1 ст. 65 Закону, якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов`язаний провести повторний аукціон.

ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" було розміщено повідомлення на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України № 61045 від 15.07.2019 про призначення повторного аукціону з продажу майна банкрута на 19.08.2019. У зв`язку з тим, що жодних заяв на участь в аукціоні не надійшло, аукціон був визначений таким, що не відбувся, про що на сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції розміщено інформаційне повідомлення № 61434 від 30.07.2019.

Керуючись приписами Закону, ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" 16.08.2019 р. на сайті Вищого господарського суду України та 19.08.2019 на сайті Міністерства юстиції України було розміщене оголошення № 61849 про проведення другого повторного аукціону з продажу майна банкрута, призначеного на 19.09.2019., вид майна: цілісний майновий комплекс, загальна вартість майна: 12 267 438,56 грн., організатор аукціону - ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа", , місце знаходження: 04116, м. Київ, Шевченківский р-н, провулок Тбіліський, буд. 4/10, Контактний телефон/ факс: НОМЕР_1 , Електронна пошта в мережі Інтернет е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівник: президент ОСОБА_10 , місце проведення аукціону: АДРЕСА_3 .

Після виходу вказаного оголошення в передбачений законом строк, від осіб бажаючих прийняти участь в аукціоні - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНСАЙТ ФІНАНС" () та фізичної особи ОСОБА_11 (ідент. номер НОМЕР_2 ) надійшли відповідно заяви вих. № 0001/2019 від 03.09.2019 та вих. б/н від 04.09.2019, ними було сплачено гарантійні та реєстраційні внески, на підставі чого вони були визнані учасниками аукціону, про що складений протокол № 1 про визначення учасників аукціону з продажу майна банкрута від 10.09.2019.

Місцевим господарським судом установлено, що 19.09.2019 організатором аукціону було проведено аукціон по лоту № 1 щодо продажу цілісного майнового комплексу банкрута. Другий повторний аукціон проводився з можливістю зниження початкової вартості лота у відповідності до ст. 66 Закону, інформація про що міститься в оголошенні № 61849 на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України.

Згідно оголошення, початкова вартість продажу майна встановлена у розмірі, що зменшена на двадцять відсотків щодо початкової вартості попереднього аукціону. Другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості до кроку аукціону, вказаному в оголошенні про проведення аукціону. Обов`язковий крок аукціону становить 1% (один) відсоток від початкової вартості майна.

За результатами проведення другого повторного аукціону з продажу майна Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" визначено переможця аукціону ТОВ «ІНСАЙТ ФІНАНС», яке запропонувало найвищу ціну за лот №1 - 490 697 грн. 12 коп., про що складено протокол № 1 від 19 вересня 2019 року. Інформація про результат аукціону, що відбувся міститься на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції, номер публікації 62577 від 19.09.2019 р.

На підставі відомостей сайта Вищого господарського суду України в мережі Інтернет (http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158/?d=62577&v=190fbf0e17&t=8) судом установлено, що ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" розміщено "інформаційне повідомлення про визначення аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника Запорізька обласна кредитна спілка "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 12, р/р: НОМЕР_3 , Банк: АБ "Мета банк", МФО Банку: 313582, ) таким, що відбувся. Організатор аукціону - ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа", , місце знаходження: 04116, м. Київ, Шевченківский р-н, провулок Тбіліський, буд. 4/10, Контактний телефон/факс: НОМЕР_1 , Електронна пошта в мережі Інтернет е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівник: президент ОСОБА_10 . Організатор аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" повідомляє, що аукціон з продажу майна боржника - Запорізька обласна кредитна спілка "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр.. Металургів,12, р/р: НОМЕР_3 , Банк: АБ "Мета банк", МФО Банку: 313582, ) Лот №1: Цілісний майновий комплекс, призначений на 19.09.2019р. (оголошення про проведення аукціону оприлюднено на веб-сайті Міністерства юстиції України (www.minjust.gov.ua) з номером публікації №61849 вiд 16.08.2019р., та на сайті Вищого господарського суду України (vgsu.arbitr.gov.ua) з номером публікації № 61849 вiд 16.08.2019р. - вважати таким, що відбувся, переможець за Лотом № 1 став ТОВ "ІНСАЙТ ФІНАНС" зареєстрований на території України, , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , який запропонував найвищу ціну за Лот № 1 - 490 697 грн. 12 коп. (чотириста дев`яносто тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 12 копійок)".

Судом першої інстанції встановлено, що проведення аукціону було зафіксовано на відео, копія відеозапису надана на вимогу ухвали господарського суду Запорізької області від 17.10.2019 р. по справі № 908/485/16 та міститься в матеріалах справи. У засіданні 29.11.2019 зазначений відеозапис був досліджений судом. Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНСАЙТ ФІНАНС" та організатори аукціону надали пояснення стосовно достовірності відеозапису аукціону від 19.09.2019, на якому ТОВ "ІНСАЙТ ФІНАНС" визначено переможцем.

Передача майна замовником аукціону і прийняття його покупцем здійснюється за передавальним актом, що підписується сторонами і оформлюється відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 75 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що переможцем аукціону ТОВ «Інсайт Фінанс» сплачено 100 % вартості придбаного майна з врахуванням сплати гарантійного внеску за участь в аукціоні, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 09.09.2019 на суму 1 226 743,86 грн.

Станом на 16.12.2019 договір купівлі-продажу майна банкрута, придбаного на аукціоні 19.09.2019, між ліквідатором банкрута та ТОВ «Інсайт Фінанс» не був укладений, у зв`язку з наявною забороною ліквідатору Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" Кандауровій А.П. укладати договір купівлі-продажу майна боржника Запорізька обласна кредитна спілка "Довіра" за наслідками аукціону, що відбувся 19.09.2019 за Лотом № 1 до розгляду судом заяви ФО ОСОБА_12 та інших (вх. 0808/21056/19 від 11.10.2019), заяви (скарги) ФО ОСОБА_12 (вих. від 17.10.2019), що була накладена ухвалою суду від 17.10.2019 № 908/485/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

А згідно ст. 73 Кодексу України з процедур банкрутства, правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені.

Розглядаючи вимоги про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, господарський суд має системно застосовувати норми ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодексу України з процедур банкрутства, оцінюючи в цілому правомірність дій ліквідатора з обрання ним певних способів продажу майна боржника, правомірність формування ним складу майна, яке виставляється на продаж (як цілісного майнового комплексу, так і окремих лотів), дотримання балансу інтересів боржника та кредиторів (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду, наведена в постанові від 12.03.2019 у справі № 917/1070/15).

При вирішення спорів про визнання прилюдних торгів або аукціону недійсними, слід встановити чи вплинули ці порушення на результати торгів та аукціону (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду, викладений в постанові від 02.10.2019 у справі № 5006/5/39б/2012).

Як вже було зазначено вище, 25.06.2019 ліквідатором банкрута розпочато продаж майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу.

Матеріалами справи підтверджується, що 25.06.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України та веб-сайті Міністерства юстиції України оприлюднено оголошення про проведення ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" аукціону з продажу майна підприємства - банкрута: Запорізька обласна кредитна спілка "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр.. Металургів, 12, р/р: НОМЕР_3 , Банк: АБ «Мета банк», МФО Банку: 313582, ) у складі Лоту №1: Цілісний майновий комплекс за початковою вартістю 19 167 872,75 (Дев`ятнадцять мільйонів сто шістдесят сім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 75 копійок).

Однак, загальна сума кредиторських вимог, які затверджені господарським судом Запорізької області по справі 908/485/16 станом на 25.06.2019 року складала 18 762 987 грн 50 копійок (Вісімнадцять мільйонів сімсот шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Таким чином, при організації та проведенні аукціону з продажу майна у вигляді ЦМК початкова вартість продажу майна, встановлена ліквідатором, не відповідає загальній сумі затверджених судом кредиторських вимог.

Однією зі складових при розгляді питання підготовки до проведення аукціону є дослідження порядку оголошення та повідомлення про проведення торгів, на відповідність вимогам ст. ст. 58, 59 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Положеннями ст. 58 вказаного Закону визначено порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону.

Так, організатор аукціону не пізніше як за 15 робочих днів до дня початку аукціону оприлюднює на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України (при проведенні електронних торгів - також на своєму веб-сайті) оголошення про проведення аукціону, а також письмово повідомляє про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (ч. 1 ст. 58 Закону).

Під час продажу на аукціоні нерухомого майна оголошення повинно бути також розміщено на нерухомому майні (ч. 3 ст. 58 Закону).

Згідно ст. 59 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оголошення про проведення аукціону на веб-сайті повинно містити відомості про: майно, що продається, його характеристику та місцезнаходження; час та місце проведення аукціону (для електронних торгів - веб-сайт, на якому проводяться електронні торги, та період часу, протягом якого проводяться торги); початкову вартість та відомості про можливість її зниження на тому ж аукціоні; розмір та порядок внесення гарантійного внеску; можливість надання переможцю податкової накладної; продавця майна (найменування, місцезнаходження, засоби зв`язку); порядок, місце, строк і час представлення заявок на участь в торгах; порядок оформлення участі в торгах, перелік документів і вимоги, що пред`являються учасникам, до їх оформлення; порядок і критерії виявлення переможця торгів; строки платежів, реквізити рахунків, на які вносяться платежі; організатора аукціону (найменування, місцезнаходження, засоби зв`язку); спосіб отримання додаткової інформації про проведення аукціону. В оголошенні наводиться текст договору, що укладається на аукціоні, крім умови про ціну та зазначення особи покупця. Якщо аукціон є повторним або проводиться у зв`язку з розірванням договору, укладеного на попередньому аукціоні, про це зазначається в оголошенні із вказівкою на адресу сторінки веб-сайту, на якій розміщено інформацію про проведення попереднього аукціону. Якщо продажу підлягає земельна ділянка, то у характеристиці майна зазначається її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо. Якщо продажу підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира, то у характеристиці майна зазначаються план, загальна площа та житлова площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, відомості про земельну ділянку, на якій розташована будівля, споруда, право на земельну ділянку, що переходить до покупця будівлі, споруди, приміщення, квартири тощо. Якщо продажу підлягає транспортний засіб, то у характеристиці майна зазначаються марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Якщо продажу підлягають акції (частки) у статутному (складеному) капіталі господарського товариства, то в характеристиці майна зазначаються назва господарського товариства, його ідентифікаційний код, місцезнаходження, засоби зв`язку, розмір статутного (складеного) капіталу, кількість акцій (розмір часток), що пропонуються до продажу, номінальна вартість однієї акції, форма існування акцій, середньоспискова кількість працівників, площа та правовий режим земельної ділянки, що належить господарському товариству, балансова вартість основних фондів, знос основних фондів, балансовий прибуток, дебіторська заборгованість, кредиторська заборгованість, основні види продукції (робіт, послуг) та її обсяг, відомості про реєстратора цінних паперів. За звітний період при цьому береться останній фінансовий рік діяльності. Якщо продажу підлягає майнове право, право вимоги, то в оголошенні оприлюднюються копії всіх документів, необхідних для визначення змісту права. В оголошенні вміщуються фотографічні зображення речей, що продаються.

Отже, визначений нормами Закону порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону, а також вимоги до змісту оголошення про проведення аукціону на веб-сайті, направлені на забезпечення можливості прийняти участь в аукціоні з продажу майна банкрута якомога ширшому колу осіб, а також направлені на забезпечення задоволення вимог кредиторів банкрута в максимально можливому розмірі за наслідками реалізації майна банкрута за найвищою ціною.

Апеляційний суд зазначає, що всупереч вимогам Закону учасниками справи не надані докази розміщення оголошень щодо продажу майна (цілісного майнового комплексу) під час продажу на аукціоні на нерухомому майні, належному банкруту. Також, оголошення про проведення аукціону 19.09.2019 розміщені на веб-сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України не містять повних відомостей про нерухоме майно, що продається у складі цілісного майнового комплексу, його характеристику (план, загальна площа та житлова площа, кількість кімнат (приміщень), їх площу та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформацію про підсобні приміщення та споруди, відомості про земельну ділянку, на якій розташована будівля, споруда, право на земельну ділянку, що переходить до покупця будівлі, споруди, приміщення, квартири). В оголошенні не вміщені фотографічні зображення речей, що продаються.

Враховуючи зазначене, вказані недоліки не забезпечили можливості прийняти участь в аукціоні з продажу майна банкрута якомога ширшому колу осіб, та не сприяли забезпеченню задоволення вимог кредиторів банкрута в максимально можливому розмірі за наслідками реалізації майна банкрута за найвищою ціною.

Матеріалами справи підтверджується, що серед зазначених в оголошенні об`єктів нерухомості, містяться дані щодо об`єктів нерухомості, які не належать банкруту та власниками яких є інші особи, в тому числі: нежитлове приміщення офісу, площею 50,5 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_5 (продано 29 січня 2016 року, це підтверджується на сайті https://setam.net.ua/auction/124333).

Таким чином, інформація, зазначена в оголошенні про проведення аукціону не відповідає даним інвентаризації та правовстановлюючим документам банкрута - Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра".

Тобто, оголошення про проведення аукціону суперечить вимогам ст. 59 Закону, оскільки містить недостовірну інформацію щодо складу майна.

Судом першої інстанції встановлено, що під час проведення інвентаризації об`єктів, обтяжених іпотекою за період з 23 червня 2018 року по 23 серпня 2018 рік в інвентаризаційному описі ліквідатором ОСОБА_9 зазначено, що по більшості об`єктів, які перебувають в іпотеці, кредит погашено, але з технічних причин не знято іпотеку.

Станом на момент організації та проведення аукціону, розміщення оголошень про проведення першого, повторного та другого повторного аукціону 25.06.2019, 15.07.2019 та 16.08.2019 відповідно (майже через рік після проведення інвентаризації банкрута), ліквідатор ОСОБА_9 та ТБ "Міжрегіональна Українська Біржа" в оголошеннях про проведення аукціону зазначають про наявність обтяжень іпотекою щодо об`єктів нерухомості, які належать банкруту, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, в порушення вимог ст. 59 Закону, при організації та проведені аукціону з продажу майна банкрута - Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів,12, р/р: НОМЕР_3 , Банк: АБ «Мета банк», МФО Банку: 313582, ) у вигляді цілісного майнового комплексу у складі Лоту №1, оголошення містило неправдиві дані щодо складу цілісного майнового комплексу, а саме кількості та характеристики об`єктів нерухомості, що входить до ліквідаційної маси банкрута та даних про наявні обтяження іпотекою.

Як передбачено ст. 68 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при зарахуванні права вимоги, що продається на аукціоні, після отримання боржником відповідно до вимог цього Закону повідомлення про проведення аукціону, заява про зарахування повинна бути зроблена організатору аукціону. Така заява підлягає негайному оприлюдненню в оголошенні про проведення аукціону на веб-сайті. У разі якщо до початку аукціону зобов`язання було частково виконане, початкова ціна права вимоги пропорційно зменшується, про що організатором аукціону складається акт. Якщо заборгованість погашена повністю, право знімається з аукціону. Умови договору купівлі-продажу права вимоги боржника повинні передбачати, що перехід права вимоги здійснюється тільки після його повної оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення ст. 68 Закону, оголошення про проведення аукціону не містить інформації щодо зменшення права вимоги, що продається на аукціоні.

Крім того, всупереч ч. 3 ст. 58 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оголошення про продаж об`єктів нерухомості, які реалізовані за результатами оскаржуваного аукціону, на них не розміщувались.

За результатами проведеного аукціону майно банкрута було реалізовано за ціною 490 697 грн. 12 коп. (чотириста дев`яносто тисяч шістсот дев`яносто сім гривень 12 копійок), що за твердженням позивача є значно нижчою, ніж фактична вартість, та призводить до негативних наслідків у вигляді неможливості виконання завдань, визначених процедурою банкрутства, зокрема задоволення вимог кредиторів у максимально можливому розмірі.

Дії ліквідатора призвели до порушення вимог ст. 44, 98 Закону, які встановлюють обов`язок організації такої процедури продажу майна боржника, яка б дозволила його продати за найвищою ринковою ціною, забезпечити дотримання тим самим балансу інтересів боржника та кредиторів у справі про банкрутство, забезпечити погашення вимог кредиторів.

При цьому, судом не приймаються аргументи скаржника ТОВ "ІНСАЙТ ФІНАНС» щодо правомірності дій ліквідатора, оскільки зазначене спростовано обставинами, встановленими в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 908/485/16, яка набрала законної сили та є чинною.

Відповідно до частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.12.2019р. у справі № 761/29966/16-ц зробив наступний правовий висновок, що преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, законодавство визнає преюдиційними тільки фактичні обставини справи (факти), установлені судом в результаті оцінки доказів, що знайшли відображення в тексті судового рішення. Преюдиційне значення можуть мати лише факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені в резолютивній частині рішення. Тому не мають преюдиційного значення правова кваліфікація встановлених судом обставин, оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж самі особи, які брали участь у попередній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 по справі №904/8484/16 та по справі №904/7905/16 від 03.03.2020.

За таких умов, правильним є висновок місцевого господарського суду, що оскільки продаж майна боржника ЗОКС "Довіра на другому повторному аукціоні (відкритих торгах), що відбувся 19.09.2019, було здійснено з порушеннями вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (діючого станом на момент проведення аукціону), відтак його результати підлягають визнанню недійсними.

Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду наведена в постанові від 09.10.2018р. у справі №910/2062/18).

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ч. 2 та 3 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обгрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд зауважує, що особа може оскаржити результати аукціону, навіть якщо вона не була учасником торгів. Достатньо обґрунтувати наявність майнового інтересу на «власність». Саме такий висновок зробив Верховний Cуд під час розгляду справи №5/173/б. Позивач у справі просив визнати недійсними результати повторного аукціону, оскільки в оголошенні про проведення першого повторного аукціону, порушуючи вимоги законодавства, не була зазначена гранична вартість майна, до якої могли опускатися торги, а також реалізація майна була здійснена з порушенням ч. 2 ст. 66 Закону про банкрутство. Зокрема, майно було реалізоване за 6,15% від стартової вартості повторного аукціону, тоді як повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50% від початкової вартості, зазначеної в оголошенні про проведення аукціону.

Верховний Суд погодився з доводами скаржника про наявність у нього майнового інтересу на «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, та зазначив, що він має право на його судовий захист, оскільки заявник, звернувшись до суду з вимогою про визнання недійсними результатів першого повторного аукціону, чітко вказав, у чому полягав його майновий інтерес, а також прямо зазначив норми національного законодавства, які були порушені під час проведення публічних торгів.

При цьому, досліджуючи питання балансування інтересів ліквідатора, торговельної організації та позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що навмисне, грубе порушення порядку проведення аукціону, яке відбулося у цьому випадку, завдає суспільним відносинам набагато більшої шкоди, ніж ризики, пов`язані зі з`ясуванням питання про те, чи брав би участь позивач у другому повторному аукціоні, який потенційно мав би бути проведений у такому випадку.

В даній справі порушення прав заявника фізичної особи ОСОБА_1 полягає у порушенні її майнових інтересів та інтересів інших кредиторів ЗОКС "Довіра" щодо реалізації майна боржника за найкращою ціною, яка б дозволила погасити кредиторські вимоги в якомога більшому розмірі.

Позивачем доведено належними доказами проведення другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019, з порушеннями вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (діючого станом на момент проведення аукціону), що є підставою для задоволення позовних вимог.

З приводу аргументів скаржника про те, що місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги, залишивши поза увагою одночасну зміну позивачем предмета і підстав позову, колегія суддів зазначає наступне.

16.12.2019 року до Господарського суду Запорізької області від фізичної особи ОСОБА_1 надійшла позовна заява вих. від 15.12.2019 (вх. № 08-08/26088/19 від 16.12.2019) до відповідача 1 - Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра"; до відповідача 2 - Товарної біржі "Міжрегіональна Українська Біржа", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів 1,2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНСАЙТ ФІНАНС" про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника, що відбувся 19.09.2019, у межах провадження у справі № 908/485/16 про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра"

Ухвалою суду від 13.10.2020 заяву кредитора ОСОБА_1 (вх. № 17916/08-08/20 від 14.09.2020) про заміну предмета позову прийнято до розгляду.

Таким чином судом першої інстанції розглядалися наступні позовні вимоги:

- визнання недійсними результати другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019;

- визнання недійсним акту від 30.09.2020 про передачу майна проданого шляхом торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

- визнання недійсним свідоцтва від 06.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 6555 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на 23/25 часток приміщення першого поверху літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення 123,9 м.кв.

- визнання недійсним Свідоцтва від 10.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 6627 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., згідно якого посвідчено право власності ТОВ "Інсайт Фінанс" на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 40,03 м.кв, житловою площею 18,9 кв.м.

- витребування у ТОВ "Інсайт Фінанс" та повернення до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра" майно, яке було передано згідно Акту від 30.09.2020 про передачу майна, проданого шляхом проведення торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 916/1764/17 від 13.03.2018 року визначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав вже поданого до суду позову не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою.

Статтею 46 Господарського процесуального кодексу України визначено процесуальні права та обов`язки сторін. Зокрема, п. 2, 3 ч. 2 та ч. 3 останньої, передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Колегія суддів зазначає, що аналіз змісту заяви позивача про зміну предмета позову (т. 5 а.с. 74-84) не дає підстави вважати, що позивачем було здійснено одночасно зміну предмету та підстав позову, оскільки мала місце тільки зміна позовних вимог без зміни їх обгрунтування (підстав).

Таким чином, доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги свого підтвердження належними доказами не знайшли та спростовуються наведеним.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що правову підставу для витребування реалізованого на аукціоні майна з володіння ТОВ "Інсайт Фінанс" позивач визначив ч. 1 ст. 73 ГПК України як наслідок визнання аукціону недійсним, а не ст. 387 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, про що помилково стверджує апелянт.

В пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) наведено, що разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Враховуючи вказане, апеляційний суд зазначає, що процесуальна дія, яка полягала у зміні предмету позову, відбулась у відповідності до вимог ГПК України, ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Кодексу України з процедур банкрутства.

При цьому, необхідно зауважити, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка полягає в процедурі підготовки, проведення торгів, продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, відтак аукціон є правочином.

Відчуження майна з прилюдних торгів (аукціонів) належить до угод купівлі-продажу та така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку, з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України, що зазначено в ч. 1 ст. 215 цього ж Кодексу, а також, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Цивільно-правовими наслідками визнання недійсним аукціону відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК є реституція - повернення сторін договору до первісного стану.

Оскільки ст. 216 ЦК України передбачає застосування лише двосторонньої реституції, у випадку недійсності правочину усі його сторони зобов`язані повернути усе одержане ними у будь-якій формі під час виконання такого правочину (у тому числі, речі визначені родовими ознаками, вартість знищених речей, спожитих послуг тощо).

Як передбачено ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Колегія суддів зауважує, що ТОВ "Інсайт Фінанс" не було позбавлено можливості заявити про застосування наслідків недійсності результатів другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019, під час розгляду справи в суді першої інстанції, будучи учасником (переможцем) аукціону.

Разом з тим, апелянт має право звернутися до суду з окремою заявою з вимогою про застосування реституції в результаті визнання аукціону недійсним та повернення йому сплачених за майно грошових коштів в розмірі 1 226 743,86 грн.

В свою чергу, наслідком визнання недійсними результатів аукціону є повернення проданого майна до ліквідаційної маси боржника.

Таким чином, оскільки майно, яке було передано згідно Акту від 30.09.2020 про передачу майна, проданого шляхом проведення торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа", вибуло з володіння банкрута внаслідок порушення порядку проведення другого повторного аукціону, то у ТОВ "Інсайт Фінанс" відсутні правові підстави для володіння спірним майном й таке підлягає поверненню до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра", тобто судом першої інстанції обгрунтовано задоволено вимоги в цій частині позову.

Водночас, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи скаржника про те, що суд задовольнив позовні вимоги відносно ТОВ «Інсайт Фінанс», що не мало процесуального статусу відповідача у судовому процесі, а саме в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки останнє не було залучено в якості співвідповідача.

Так, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.12.2019 було прийнято позовну заяву ФО ОСОБА_1 (вх. 08-08/26088/19 від 16.12.2019) про визнання недійсними результатів другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника, що відбувся 19.09.2019, до розгляду у межах провадження у справі № 908/485/16 про банкрутство Запорізької обласної кредитної спілки "Довіра" та відкрито провадження з розгляду позовної заяви; залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів 1,2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНСАЙТ ФІНАНС" (, 70403, Запорізька обл., Запорізький район, с. Августинівка, вул. Миру, буд.8, кв.15).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.10.2020 заяву кредитора ОСОБА_1 (вх. № 17916/08-08/20 від 14.09.2020) про заміну предмета позову прийнято до розгляду.

Зокрема, вказаною заявою було доповнено вимогу позовної заяви про витребування у ТОВ "Інсайт Фінанс" та повернення до ліквідаційної маси ЗОКС "Довіра" майно, яке було передано згідно Акту від 30.09.2020 про передачу майна, проданого шляхом проведення торгів у формі аукціону, що було укладено між ліквідатором ЗОКС "Довіра" Кандауровою А.П., переможцем аукціону ТОВ "Інсайт Фінанс" та організатором аукціону ТБ "Міжрегіональна Українська біржа".

Згідно ч. 1 та 5 ст. 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах про банкрутство склад учасників справи визначається Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

В постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №911/845/17 та від 14.03.2018 у справі №910/1454/17 сформована правова позиція про те, що відчуження майна на спірних електронних торгах є багатостороннім правочином і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачами у справі, крім організаторів електронних торгів, залучається також особа, визнана їх переможцем.

Сторонами спору про визнання аукціону та його результатів недійсними, який розглядається судом в межах провадження у справі про банкрутство є продавець, переможець аукціону та організатор цього аукціону (правовий висновок Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.03.2020 у справі № 14/325»б»).

Разом з тим, у даній справі № 908/485/16 як відповідачі залучені продавці (боржник та торгівельна організація), тобто лише одна сторона правочину, та не залучено як відповідача покупця майна.

Статус ТОВ "Інсайт Фінанс" визначено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Водночас, є безпідставними твердження скаржника про те, що вказане позбавило його можливості скористатися всіма процесуальними правами саме відповідача, а відтак і основоположного права на ефективний судовий захист.

Згідно ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

А у відповідності до ч. 5 цієї статті треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Інсайт Фінанс" приймало участь в судових засіданнях безпосередньо через директора - ОСОБА_13 та свого уповноваженого представника - адвоката Кравець О.О., наводило свої міркування щодо заявлених позовних вимог, висловлювало свою позицію в поданих до суду процесуальних документах, зокрема в поясненнях (вх. № 1786/08-08/20 від 11.09.2020) щодо поданої фізичною особою ОСОБА_1 заяви (т. 5 а.с. 51-59), в яких зазначило підстави з яких заперечує проти задоволення заявлених вимог, подавало до суду заяву про відвід (вх. 2106/08-08/20 від 29.01.2020), клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та подання письмових пояснень (т. 3 а.с. 1-2).

Таким чином, ТОВ "Інсайт Фінанс" було обізнане з предметом спору, матеріалами справи і своїм процесуальним статусом у справі № 908/485/16, жодних заперечень з цього приводу суду не наводило, клопотань щодо залучення його в якості співвідповідача не подавало.

При цьому, скориставшись професійною правничою допомогою, товариству було відомо про обсяг наявних у нього процесуальних прав та обов`язків як учасника справи, який є майже ідентичним правам та обов`язкам відповідача, за винятком певних прав належних відповідачу, окремо визначених п. 3 ч. 2, ч. 6 та ч. 7 ст. 46 ГПК України.

Як передбачено п. 3 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

В свою чергу, у відповідності до ч. 6 та 7 цієї статті відповідач може визнати позов повністю або частково, а сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Однак, ТОВ "Інсайт Фінанс" не виявляло намір щодо подання зустрічного позову у справі, жодного разу не згадувало про це у поданих процесуальних документах, в тому числі й у апеляційній скарзі, і так само щодо бажання укласти мирову угоду.

Навпаки, позиція апелянта свідчить про незгоду з заявленими позовними вимогами й товариство не мало жодних перешкод у реалізації права на ефективний судовий захист чи інших обмежень у доступі до правосуддя, який в даному випадку знайшов своє втілення в поданій на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16 апеляційній скарзі.

Колегія суддів наголошує, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому, у відповідності до абз. 2 ч. 2 цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Необхідно зауважити, що вказані обставини не вплинули на правильність вирішення справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду про проведення другого повторного аукціону (відкритих торгів) з продажу майна боржника ЗОКС "Довіра", що відбувся 19.09.2019, з порушеннями норм ст.ст. 43, 44, 58, 59 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (діючого станом на момент проведення аукціону).

Крім того, допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права не відноситься до безумовних (обов`язкових) підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, адже ТОВ "Інсайт Фінанс" хоч і приймало участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, проте активно користувалося процесуальними правами учасника справи, встановленими ст. 42 ГПК України.

Апеляційний суд зауважує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4.12.95 у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 конвенції визначає гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ указав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням §1 ст.6 Конвенції.

А у рішенні «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07, від 8 грудня 2016 р.) ЄСПЛ зауважив, що національні суди, застосовуючи процесуальні норми, повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

На необхідності уникнення надмірно формалізму, який обмежує заявника в доступі до правосуддя та перешкоджає меті судочинства, наголошує також у своїй практиці Верховний Суд, зокрема такі висновки наведені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 18.12.2018 р. у справі №761/5894/17.

Відтак, визначення процесуального статусу ТОВ "Інсайт Фінанс" як третьої особи без самостійних позовних вимог, за фактично встановлених судом обставин проведення аукціону з порушенням приписів законодавства у сфері банкрутства та за умов відсутності порушень процесуальних прав апелянта, як учасника справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, що не спростовано ним в установленому порядку, вказане не може бути підставою для скасування законного рішення з одних лише формальних міркувань.

З приводу поданих апелянтом пояснень, в яких ним здійснено посилання на висновки щодо застосування норм права, які викладені в судових рішеннях - постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 911/1330/17, від 20.03.2018 у справі № 922/2279/17, від 27.03.2018 у справі № 917/97/17, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.08.2020 у справі № 922/3422/18 сформовано наступний правовий висновок, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. За положеннями цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; п. 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Апеляційний суд, проаналізувавши наведені у поясненнях ТОВ "Інсайт Фінанс" судові рішення, встановив таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2018 у справі № 911/1330/17 предметом спору було визнання недійсним і скасування розпоряджень та визнання недійсним державного акта, а саме: визнання недійсним та скасування розпорядження від 15.10.2009 № 545 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку в межах Біліївської сільської ради за межами села Біліївка", розпорядження від 21.06.2010 № 345 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 для обслуговування господарських будівель та споруд на території Біліївської сільської ради" та про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Позовна заява мотивована тим, що оспорювані розпорядження видані відповідачем з перевищенням власних повноважень, оскільки відповідач надав дозвіл на розробку документації із землеустрою та у подальшому затвердив розроблену документацію із землеустрою і передав у власність земельні ділянки для обслуговування господарських будівель та споруд всупереч статті 17, частині 3 статті 122 Земельного кодексу України, статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Крім того, передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка розташована у межах земель, на які Спілці селян "Вітчизна" було видано державний акт на право колективної власності серії КВ від 21.02.1996, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 11, а землю передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва. При цьому відомості про припинення права колективної власності на земельні ділянки Спілки селян "Вітчизна" в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, відсутні. Отже, як вважав позивач, ОСОБА_6 (третя особа у справі) набув право власності на земельну ділянку всупереч положенням частини 3 статті 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", статті 140 та частини 1 статті 81 Земельного кодексу України; земельна ділянка з цільовим призначенням для сільськогосподарського виробництва, що перебувала у колективній власності, передавалася йому для обслуговування господарських будівель і споруд, тобто зі зміною її цільового призначення за відсутності інформації про встановлення та незмінність її меж.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2018 у справі № 922/2279/17 предметом спору було визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених ПСП "Рідкодуб", від 19.10.2016 із ОСОБА_9, від 28.11.2016 із ОСОБА_10, від 25.02.2016 із ОСОБА_11, від 20.01.2017 із ОСОБА_12, від 28.11.2016 із ОСОБА_13, від 31.10.2016 із ОСОБА_14, з підстав того, що під час укладення спірних договорів оренди земельних ділянок було порушено норми розділу ІХ "Перехідних положень" Закону України "Про оренду землі" щодо порядку укладання таких договорів, оскільки, укладаючи і реєструючи договори оренди на земельні ділянки, які вже перебувають у користуванні ТОВ "СП "Ягідне" на законних підставах, відповідач порушив законні права позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2018 у справі № 917/97/17 предметом спору було визнання недійсними і скасування наказу ГУ Держгеокадастру від 23.04.2015 №1491-СГ про надання дозволу ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га земель із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; наказу ГУ Держгеокадастру від 23.04.2015 №1492-СГ про надання дозволу ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га земель із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; наказу ГУ Держгеокадастру від 14.09.2016 № 6630-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянина ОСОБА_5; наказу ГУ Держгеокадастру від 14.09.2016 № 6631-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянина ОСОБА_6; наказу ГУ Держгеокадастру від 14.09.2016 № 6667-СГ; рішення державного реєстратора Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області Заєць Лариси Володимирівни (далі - Заєць Л.В.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31448682 від 19.09.2016; рішення державного реєстратора Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області Заєць Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31448400 від 19.09.2016; запису № 16841065 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1; запису № 16838596 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2; та про визнання за позивачем права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2.0000 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2.0000 га, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 26,6069 га на умовах існуючого договору оренди землі від 04.02.2010 (далі - договір від 04.02.2010), укладеного між сторонами та визнаного поновленим на той самий строк і на тих самих умовах рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.05.2016 у справі № 917/316/16, на підставі статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, статті 27 Закону України "Про оренду землі", статей 26, 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Позовні вимоги обґрунтовано незаконністю дій відповідача щодо поділу та передачі у власність фізичним особам земельної ділянки, яка є об`єктом оренди за договором від 04.02.2010 та який було поновлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.05.2016 у справі № 917/316/16. Він зазначав, що такі дії були вчинені без урахування зареєстрованого права оренди позивача та судового рішення, яке набрало законної сили, з порушенням встановленого порядку відведення земельних ділянок.

У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку, що залучення осіб, до яких пред`явлено вимогу, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, відбулося без урахування приписів чинного на час прийняття оскаржуваних у справі судових рішень процесуального законодавства, тобто суди розглянули справу односторонньо, не з`ясували дійсних прав і обов`язків сторін стосовно предмету спору, не перевірили усіх обставин, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Не встановивши та не залучивши належного відповідача, до якого має бути звернена ця позовна вимога, місцевий господарський суд розглянув справу односторонньо, із порушенням вимог пункту 1 частини 1 статті 65 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, що призвело до прийняття незаконного рішення, апеляційний господарський суд уваги на це не звернув.

Водночас, колегія суддів зауважує, що згідно ст. 43 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, яка підлягала застосуванню у вказаних спірних правовідносинах, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

А відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду: вирішує питання про залучення до участі у справі іншого відповідача та про виключення чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, під час розгляду згаданих справ діяла стара редакція Господарського процесуального кодексу України, яка дозволяла суду в порядку підготовки справи до розгляду у першій інстанції вирішити питання про залучення до участі у справі іншого відповідача та про виключення чи заміну неналежного відповідача.

Водночас, розгляд даної справи № 908/485/16 здійснювався із застосуванням норм ГПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, що узгоджується з приписами ч. 3 ст. 3 ГПК України, згідно якої судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Зокрема, частинами 1-3 статті 48 ГПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, залучення до участі у справі співвідповідача відбувається лише судом першої інстанції і тільки за клопотанням позивача.

На стадії же апеляційного перегляду справи чинним процесуальним законодавством не передбачено такого механізму залучення співвідповідача і у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні інструменти для вчинення такої процесуальної дії.

Отже, правовідносини у справах, на які посилається апелянт, не є подібними з правовідносинам у справі № 908/485/16, оскільки мають різний предмет спору, а вирішення справ здійснено за встановлення судами інших фактичних обставин, які не є подібними з обставинами у цій справі, та за відмінного матеріально-правового та, найголовніше, процесуально-правового регулювання.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх обгрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс" на рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 у справі №908/485/16 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інсайт Фінанс".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.06.2021.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А.Коваль