УХВАЛА

м. Київ

30.06.2021Справа № 910/16249/19 (910/8818/21)
Суддя Господарського суду міста Києва Мандичев Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"

2) Private Limited Company WWRT Limited

про визнання договору недійсним

в межах справи №910/16249/19

За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/16249/19 за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

До Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"; 2) Private Limited Company WWRT Limited про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитів та прав власності від 23.03.2020 року.

До Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"; 2) Private Limited Company WWRT Limited про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитів та прав власності від 23.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 залишено позовну заяву без руху та встановлено заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 7 (семи) днів з дня вручення даної ухвали.Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

29.06.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що відповідачами здійснюються дії щодо реалізації його майна, яке виступає забезпеченням за договором іпотеки, укладеним на виконання кредитних договорів, за якими відступлено права на підставі договору купівлі-продажу кредитів та прав власності від 23.03.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" та Private Limited Company WWRT Limited. У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" також вчиняє заходів щодо звернення стягнення на надане в забезпечення позивачем майно, незважаючи на відступлення таких прав Private Limited Company WWRT Limited. Разом із цим, в ухвалі суду від 25.05.2020 у справі № 910/16249/19 встановлено, що права вимоги за деліктними зобов`язаннями до ТОВ "Стар Інвестмент Ван" ПАТ «Фортуна-Банк» не відступалися. Незважаючи на це, за наслідками розгляду справи № BL-2020-001416 у Високому суді Англії на користь Private Limited Company WWRT Limited видано судовий наказ від 21.04.2021 щодо арешту коштів, зокрема, ОСОБА_1 , та наказ щодо сплати витрат Private Limited Company WWRT Limited. Отже, заявник наголосив, що Private Limited Company WWRT Limited вчиняє дії щодо стягнення грошових коштів з заявника, хоча ТОВ "Стар Інвестмент Ван" не відступало Private Limited Company WWRT Limited права вимоги за договорами застави, що забезпечували кредитні договори, тобто, відповідачі мають на меті отримання подвійної вигоди.

Таким чином позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Private Limited Company WWRT Limited вчиняти будь-які дії на підставі договору купівлі-продажу кредитів та прав власності від 23.03.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" та Private Limited Company WWRT Limited, та договорів №№ 04-К-КЛ/М/82, 04-К-КЛ/158, 04КО/25/264/ЮР, 04КЛ/114/1848/ЮР, 04/КЛ/115/1848/ЮР, 04КЛ/05/1761/ЮР, 04КЛ/7/1551/ЮР, 04КЛ/01/1551/ЮР, 04КЛ/50/1073/ЮР, 04КЛ/122/1070/ЮР, 04КР/35/1070/ЮР, 04КЛ/07/1070/ЮР, 04КЛ/170/1741/ЮР, 04КЛ/155/1269/ЮР, 04КЛ/04/1836/ЮР, 04КЛ/65/1861/ЮР, 04КЛ/03/1498/ЮР, 04КЛ/М/25/2052/ЮР, 04КЛ/72/1271/ЮР, 04КЛ/153/1271/ЮР, 04КЛ/62/1134/ЮР, 04КЛ/111/1842/ЮР, 04OB/91/951/ЮР, 04КЛ/М/51/794/ЮР, 04КР/105/121/ЮР, 04КЛ/120/121/ЮР, 04ОВ/131/121/ЮР, 04КО/59/334/ЮР, 04КР/29/1781/ЮР, 04КЛ/30/2014/ЮР, 04КЛ/15/997/ЮР, 04КЛ/17/2027/ЮР, 04ОВ/26/2027/ЮР, 04КЛ/30/1807/ЮР, 04КЛ/140/1807/ЮР, 04КЛ/54/1819/ЮР, 04КЛ/106/1841/ЮР, 04КЛ/122/1841/ЮР, 04КР/22/1692/ЮР, 04КР/34/1692/ЮР, 04КЛ/68/1692/ЮР, 04КЛ/150/1534/ЮР, 04КЛ/116/1849/ЮР, в тому числі щодо стягнення заборгованості по вказаним договорам з ОСОБА_1 або інших осіб, до набрання законної сили рішенням суду в цій справі.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову, позивач вказував на те, що оскільки WWRT LIMITED на підставі оспорюваного Договору про відступлення прав вимоги від 23.03.2020, дійсність якого наразі розглядається в судовому порядку, вчиняє дії щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на підставі судового наказу від 21.04.2021 у справі № BL-2020-001416 у сумі 250 000.00 фунтів стерлінгів, що в майбутньому у разі можливого задоволення позову знівелює рішення суду про визнання недійсним цього Договору. Отже, у випадку прийняття судом рішення про задоволення даного позову про визнання недійсним Договору від 23.03.2020 року, який є підставою для стягнення коштів за вимогами до ОСОБА_1 на користь WWRT LIMITED на підставі судового наказу від 21.04.2021 року у справі № BL-2020-001416 у сумі 250 000.00 фунтів стерлінгів, вказані обставини можуть істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд зауважує, що для забезпечення позову необхідно підтвердити доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Водночас, при посиланні заявником на видачу судового наказу від 21.04.2021 у справі № BL-2020-001416 у сумі 250 000,00 фунтів стерлінгів щодо стягнення з нього грошових коштів заявник відповідну копію судового наказу не надав. Також заявником не надано копії судового рішення у справі № BL-2020-001416, чи доказів накладення арешту на рахунки заявника та стягнення з нього в межах вказаної судової справи грошових коштів на користь WWRT LIMITED.

У зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити обставини та визнати їх такими, що є достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, ураховуючи посилання заявника на порушення його майнових та немайнових прав внаслідок одержання WWRT LIMITED права на стягнення з заявника 250 000,00 фунтів стерлінгів.

Таким чином, заявником не доведено наявності належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які би свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень частини 1 статті 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вживаючи заходів забезпечення позову, суд також повинен урахувати баланс інтересів сторін та визначити, чи не обмежать такі заходи права та законні інтереси сторін на здійснення господарської діяльності, а також осіб, які не є учасниками справи.

Із даної заяви про забезпечення позову слідує, що позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Private Limited Company WWRT Limited вчиняти будь-які дії, що пов`язані з договором купівлі-продажу кредитів та прав власності від 23.03.2020, а також заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" вчиняти будь-які дії, що пов`язані з виконанням зобов`язань, відступлених на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки/застави від 22.01.2019, укладеного між ПАТ «Фортуна-Банк» (в особі ліквідатора) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван".

Разом із цим, оскільки заявником зазначено про необхідність вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_1 або інших осіб, то встановлення відповідних заборон може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, які не є учасниками даного спору.

Більш того, викладання заявником альтернативної прохальної частини заяви про забезпечення позову свідчить про невизначеність заявником відповідних вимог.

Суд наголошує, що резолютивна частина судового рішення не може викладатись альтернативно.

Відтак, відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин відсутні жодні докази та належні підстави вважати, що в разі невжиття відповідних заходів до забезпечення позову виконання рішення суду може бути утруднено чи його виконання у майбутньому взагалі стане неможливим. Крім того, вжиття відповідних заходів може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб, які не є учасниками даного спору.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України" можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 910/16249/19 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Суддя Д.В. Мандичев