РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.06.2021Справа № 910/4345/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" до Міністерства оборони України про стягнення 7 385 172,68 грн.,

за участі представників:

позивача: Новікової В.І.;

відповідача: Момотюк А.І.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/20/62, укладеного 28 серпня 2020 року між ним та Міністерством оборони України (далі - Міністерство), позивач поставив відповідачу у власність товар - нафтопродукти, на загальну суму 7 385 172,68 грн. Оскільки відповідач оплату за надані послуги не здійснив, позивач, посилаючись на статті 509, 525, 526, 629, 631, 655, 662, 664, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з Міністерства вищевказану суму боргу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

29 березня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог вказаної ухвали подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 березня 2021 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4345/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 29 квітня 2021 року.

30 березня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду надійшов відзив Міністерства на позовну заяву, в якому останнє заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на несвоєчасну поставку позивачем товару. Крім того, Міністерство зазначило, що документи, які підтверджують постачання спірного товару, направлено йому після закінчення 2020 бюджетного року, що виключає можливість сплати вказаних коштів в 2021 році.

У засіданні 29 квітня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвали про продовження строку підготовчого провадження у даній справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 10 червня 2021 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 24 травня 2021 року.

23 червня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем подано письмові пояснення від цієї ж дати.

У судовому засіданні 24 червня 2021 року представник позивача підтримала вимоги, викладені у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог Товариства заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2020 року між Міністерством та Товариством було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/20/62, за умовами якого останнє зобов`язалося у 2020 році поставити Міністерству нафту і дистиляти (09130000-9) (авіаційний гас): Лот 4: (09131000-6) авіаційний гас, а саме: паливо для реактивних двигунів РТ та/або паливо ТС-1 для реактивних двигунів та/або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1, зазначене у специфікації, а відповідач, у свою чергу, - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки та за цінами, визначені цією угодою.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

За пунктом 1 договору умови поставки товару визначені специфікацією, викладеною в такій редакції: загальна кількість продукції - 4 680,00 тонн; загальна вартість продукції - 75 769 106,40 грн. з ПДВ; строк постачання товару - з 1 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що якість продукції повинна відповідати вимогам, визначеним фізико-хімічним властивостям ГСТУ 320.00149943.007-97; ГСТУ 320.00149943.011-99; ДСТУ 4796:2007 і підтверджуватись документально в установленому порядку (паспортами, сертифікатами відповідності).

Одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, центри забезпечення пальним згідно з рознарядками Міністерства, що є невід`ємними частинами договору (пункт 2.2 цієї угоди).

Відповідно до пункту 3.1 договору його ціна, яка підлягає оплаті, становить 75 769 106,40 грн., у тому числі ПДВ, та вартість вантажних робіт у місцях завантаження і транспортні витрати.

Розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання постачальником Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства належним чином оформлених документів, передбачених цим договором, але не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (пункт 4.1 договору).

Згідно з пунктом 4.2 договору постачальних зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі; видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувачем замовника фактичної дати надходження продукції; повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника; акт прийому-передачі продукції.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (пункт 10.1 цієї угоди).

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7 385 172,68 грн. (у тому числі ПДВ), а також надав Міністерству всі визначені договором документи.

Факт поставки вказаного товару підтверджується наявними у матеріалах даної справи копіями видаткових накладних: від 21 грудня 2020 року № 5329 на суму 372 855,24 грн., від 21 грудня 2020 року № 5372 на суму 2 586 948,32 грн., від 23 грудня 2020 року № 5392 на суму 1 803 239,96 грн., від 23 грудня 2020 року № 5374 на суму 1 491 744,766 грн., від 30 грудня 2020 року № 5448 на суму 1 130 384,40 грн., а також: копіями актів приймання-передачі військового майна; копіями повідомлень-підтверджень отримання та оприбуткування за бухгалтерським обілком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством в централізованому порядку; копіями паспортів якості; копіями товарно-транспортних накладних.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки від 20 серпня 2020 року № 286/1/20/62 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Судом встановлено, що всупереч положенням вищенаведеного правочину відповідач взятий на себе обов`язок по своєчасній оплаті вартості поставленої йому продукції не виконав, заборгувавши таким чином Товариству 7 385 172,68 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас доводи відповідача щодо несвоєчасної поставки Товариством товару не беруться судом до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про прийняття Міністерством спірної продукції без будь-яких зауважень та заперечень. Крім того, доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування у 2021 році для проведення розрахунків з позивачем судом відхиляються, оскільки відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від обов`язку оплатити прийнятий ним без зауважень товар.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 28 серпня 2020 року № 286/1/20/62, яка складає 7 385 172,68 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Міністерство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" (49000, місто Дніпро, вулиця Андрія Фабра, будинок 1А, офіс 10; ідентифікаційний код 41223117) 7 385 172 (сім мільйонів триста вісімдесят п`ять тисяч сто сімдесят дві) грн. 68 коп. основного боргу, а також 110 777 (сто десять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30 червня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко