ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" червня 2021 р.Справа № 922/719/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кононової О.В.

при секретарі судового засідання Зубко Ю.В.

розглянувши клопотання ліквідатора ПАТ "Науково - технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації" арбітражного керуючого Сорокіна М.І. (вх. № 13668 від 10.06.2021) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів по справі № 922/719/16

за заявою Публічного АТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації"
до Публічного АТ "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації"
про визнання банкрутом
за участю :

ліквідатора - Сорокін М.І.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа про визнання банкрутом Публічного акціонерного товариства Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації.

Постановою господарського суду Харківської області від 23.06.2016 Публічне акціонерне товариство Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Під час виконання ліквідаційної процедури ліквідатором вживались заходи щодо продажу майна боржника.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2021 було задоволено заяву ліквідатора (вх. № 6172 від 10.03.2020), визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута Публічного акціонерного товариства "Науково-технологічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації" за лотом № 4, проведеного Товарною біржею "Всеукраїнський торговельний центр" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, б. 111, корпус Ф, офіс 4, ), які відбулися 03.05.2017 та оформлені протоколом № 1 від 03.05.2017.

До складу лоту №4 зазначених торгів увійшли нежитлові приміщення банкрута AT "НТІ ТТР" та рухоме майно, а саме:

- нежитлова будівля "Н-1", розташована за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, загальною площею 1245,9 кв. м.;

- нежитлова будівля, нежитлові приміщення № 1-34 літ. "Б-2", розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нетечінська набережна, 15, загальною площею 416 кв.м.;

- нежитлова будівля "В-2", загальною площею 290 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Нетечінська набережна, 15;

- нежитлова будівля "Д-2", загальною площею 1196,4 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Нетечінська набережна, 15;

- нежитлова будівля літ. "Р-3", загальною площею 2780,4 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Нетечінська набережна, 15;

- нежитлові приміщення № 1-3, 5-9, 13, 14 літ "Д-1", загальною площею 270,7 кв. м., розташовані за адресою: вул. Академіка Проскури, 1;

- автомобіль Hyundai Sonata NF 2006 р.в., колір сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 ;

- автомобіль SKODA SUPERB CLASSIK, 2002 р.в., колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

10.06.2021 до суду від ліквідатора ПАТ "Науково - технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації" арбітражного керуючого Сорокіна М.І. надійшло клопотання (вх. № 13668 від 10.06.2021) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів по справі, в якій він зокрема просить суд накласти арешти на:

- нежитлову будівлю "Н-1", розташована за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, загальною площею 1245,9 кв. м.;

- нежитлові приміщення № 1-3, 5-9, 13, 14 літ "Д-1", загальною площею 270,7 кв. м., розташовані за адресою: вул. Академіка Проскури, 1;

- автомобіль Hyundai Sonata NF 2006 р.в., колір сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 ;

- автомобіль SKODA SUPERB CLASSIK, 2002 р.в., колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Заборонити будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно проводити реєстраційні дії щодо спірного майна, а саме:

- нежитлову будівлю "Н-1", розташована за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, загальною площею 1245,9 кв. м.;

- нежитлові приміщення № 1-3, 5-9, 13, 14 літ "Д-1", загальною площею 270,7 кв. м., розташовані за адресою: вул. Академіка Проскури, 1.

Клопотання обґрунтовано тим, що наразі ліквідатором вживаються заходи щодо витребування вказаного майна у осіб, за яким зареєстровано право власності та невжиття таких заходів може призвести до невиконання ухвали суду та неможливості відновлення порушеного права боржника та кредиторів.

Ухвалою суду від 14.06.2021 було прийнято до розгляду клопотання ліквідатора ПАТ "Науково - технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації" арбітражного керуючого Сорокіна М.І. (вх. № 13668 від 10.06.2021) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та призначено його розгляд на 23.06.2021.

В судовому засіданні ліквідатор підтримав клопотання, просив суд його задовольнити.

Інші учасники процесу в призначене судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання ліквідатора про забезпечення доказів були повідомлені у встановленому законом порядку.

Розглянувши клопотання ліквідатора про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Так, згідно ч. 1, 2 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, Господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Отже, Кодексом України з процедур банкрутства, як спеціальним законом визначено особливі різновиди заходів на за безпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у спра ві, та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініці ативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може іс тотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосо ваних заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відпо відно до статті 136 ГПК України.

(Подібні за змістом висновки викладені у постанові ВС у складі Судо вої палати для розгляду справ про банкрутство КГС від 13.02.2020 у справі № 50/79043/173).

Так, згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову до подачі позову суд в силу приписів ст.ст. 136, 140 ГПК України не розглядає і не вирішує питань щодо обґрунтованості майбутніх позовних вимог. Питання обґрунтованості позовних вимог буде предметом окремого дослідження судом після подачі заявником відповідного позову на стадії розгляду спору по суті.

Відповідно до ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення та уникнення негативних наслідків в результаті невжиття таких заходів.

Так, ліквідатор в своєму клопотанні зазначає, що визнання недійсним прилюдних торгів у формі аукціону від 03.05.2017 року, з урахуванням уточнень визнано недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута ПАТ «Науково-технічний інститут транскрипції, трансляції і реплікації» за лотом № 4, проведеного ТБ «Всеукраїнський Торговельний центр», які відбулися 03.05.2017 та оформлені протоколом від 03.05.017 №1, тягне за собою необхідність відновлення порушеного права боржника, а також кредиторів по справі, а саме, повернення майна з чужого незаконного володіння.

Враховуючи той факт, що відновлення порушеного права боржника та кредиторів, шляхом витребування майна боржника, яке було предметом лоту № 4 аукціону від 03.05.2017, який визнано недійсним Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі №922/719/16, з чужого незаконного володіння потребує значного часу, оскільки, можливо лише шляхом звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, виникла необхідність забезпечити захист прав боржника та кредиторів, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника.

В обґрунтування клопотання ліквідатором доданий акт перевірки стану та наявності майна від 14.04.2020, відповідно якого комісія у складі ліквідатора та представників комітету кредиторів, з метою перевірки стану та наявності оспорюваного майна, здійснила перевірку нерухомого майна за адресою:м. Харків, вул. Нетечінська набережна, 15 в літ. "Б-2", "В-2", "Р-3". За результатами перевірки було встановлено, що на вказаних будівлях проводяться роботи по їх демонтажу.

Проте в своїй заяві ліквідатор просить суд накласти арешт на чотири об`єкти майна боржника, а саме:

- нежитлову будівлю "Н-1", розташована за адресою: м. Харків, вул. Автогенна, 10, загальною площею 1245,9 кв. м.;

- нежитлові приміщення № 1-3, 5-9, 13, 14 літ "Д-1", загальною площею 270,7 кв. м., розташовані за адресою: вул. Академіка Проскури, 1;

- автомобіль Hyundai Sonata NF 2006 р.в., колір сірий, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 ;

- автомобіль SKODA SUPERB CLASSIK, 2002 р.в., колір сірий, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 .

Щодо іншого майна, яке було продано на аукціоні 03.05.2017, зокрема нежитлових приміщень по Нетечінскій набережній, 15, по яких нібито згідно доданого до клопотання акту від 14.04.2020 здійснювалось обстеження, ліквідатор не просить вживати забезпечувальних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 79 ГПК України визначає поняття вірогідності доказів. Згідно до ч.1. цієї статті визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Частина 2 цієї статті встановлює, що питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У господарському судочинстві принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано в Постанові Великої палати ВСУ від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Ліквідатор в своєму клопотання не наводить жодного належного доказу в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів.

Суд зазначає, що вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Право вжиття тих чи інших заходів належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Так, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Проте ліквідатором не наведено достатніх обґрунтувань та відповідних доказів в підтвердження наявності припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Також ліквідатором не наведено жодних обґрунтувань чому саме стосовно чотирьох об`єктів, визначених в клопотанні є необхідність вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, а інші об`єкти, що були предметом продажу на аукціоні 03.05.2017 такого захисту не потребують.

Приписами частини шостої статті 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що клопотання ліквідатора ПАТ "Науково - технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації" арбітражного керуючого Сорокіна М.І. (вх. № 13668 від 10.06.2021) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів по справі № 922/719/16 є не обґрунтованим, в підтвердження обставин, викладених в клопотанні не наведено достатніх, достовірних та належних доказів, а тому воно не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 136, 137, 140, 141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ліквідатора ПАТ "Науково - технологічний інститут транскрипції, трансляції та реплікації" арбітражного керуючого Сорокіна М.І. (вх. № 13668 від 10.06.2021) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів по справі № 922/719/16.

Ухвалу направити ліквідатору, комітету кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвалу підписано "29" червня 2021 р.

Суддя Кононова О.В.