номер провадження справи 18/171/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 справа № 908/3174/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 9)

до відповідача фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни ( АДРЕСА_1 )

про спонукання укласти договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води,

господарський суд Запорізької області у складі судді Левкут В.В.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

учасники справи:

від позивача: Тетяненко Д.А., довіреність № 034/20-19 від 22.01.2021

від відповідача: Хомченко Т.Г., особисто, паспорт НОМЕР_1 від 22.12.2009; Іващенко М.В., довіреність № 1671 від 28.10.2019

Розглядаються позовні вимоги концерну "Міські теплові мережі" до фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни про спонукання укласти договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020 р. справу № 908/3174/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 14.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, присвоєно справі № 908/3174/20 номер провадження 18/171/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2021 постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче судове засідання призначено на 17.03.2021. У зв`язку з перебуванням судді Левкут В.В. з 16.03.2021 по 02.04.2021 на лікарняному, судове засідання, призначене на 17.03.2021 не відбулося. Ухвалою від 06.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче судове засідання призначено на 12.05.2021; ухвалою від 12.05.2021 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 09.06.2021.

У судовому засіданні 09.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позов підтримав повністю.

Після закриття підготовчого засідання позивачем 19.05.2021 подано заяву (письмові пояснення). Судом пояснення позивача долучені до матеріалів справи.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням, на думку позивача, підстав для спонукання відповідача укласти договір "Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води". Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Нежитлове приміщення за адресою вул. Цитросова, 6 , яке займає відповідач на підставі договору оренди від 10.06.2006, розташоване у багатоквартирному житловому будинку, відповідне обладнання якого приєднане до внутрішньобудинкових систем. Концерн "Міські теплові мережі" направив на адресу відповідача для підписання договір № 345269 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.09.2020, проте дане поштове відправлення повернуто поштовим відділенням з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Згідно супровідного листа від 22.09.2020 № 1479/09-1 договір № 345269 вручений відповідачу особисто. Від підписання договору відповідач відмовився. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення прав мешканців будинку, позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до приміщення відповідача. Посилаючись на ст.ст. 3, 48 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 3, 6, 203, 208, 322, 626, 627, 628, 638, 642, 643, 649 ЦК України, ст.ст. 179, 181, 187, 275 ГК України, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (у поточній редакції від 30.08.2017), позивач просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечили та надали клопотання про долучення документу: відповіді на адвокатський запит відповідача. Також письмовою заявою від 20.05.2021 відповідач надав до матеріалів справи копію відповіді НКРЕКП від 08.10.2019. Оскільки розгляд справи по суті судом не розпочинався, документи судом прийнято та долучено до матеріалів справи.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що у його користуванні дійсно перебуває нежитлове приміщення № 130 будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя , площею 107,2 кв.м, для розміщення майстерні з ремонту одягу, взуття. Однак, приміщення передано в оренду балансоутримувачем з самовільно переобладнаною системою опалення, у приміщенні відсутні радіатори опалення, про що позивач був обізнаним. На замовлення відповідача фахівцем проведено розрахунок теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню, відповідно до якого розрахунок повинен відбуватися за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Незважаючи на відсутність договору, відповідач оплачував теплову енергію відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Відповідач у 2019 році звертався до позивача з пропозицією укласти договір на підставі складеного розрахунку, що позивачем проігноровано. В зв`язку з наявними суперечками, сторонами договір не підписаний. Також відповідач звернув увагу на те, що позивач у позовні заяві не наводить тексту договору, який просить спонукати укласти. З наведеним позивачем у договорі умовами відповідач не погодився та відзначив, що вони не відповідають змісту (умовам) затвердженого Кабінетом Міністрів України Типового договору. Просив в позові відмовити.

Позивач у відповіді на відзив проти доводів відповідача заперечив. За доводами позивача, відповідачем не надано доказів відключення належного йому приміщення від системи теплопостачання у встановленому законодавством порядку, при цьому, ним у відзиві на позов підтверджується проходження через приміщення відповідних комунікацій. Щодо порядку оплати та тарифів позивач зазначив, що відповідно до постанови НКРЕКП від 17.03.2020 № 641 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.01.2020 № 85 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для постеж бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення)» Концерну встановлено тариф на теплову енергію 1233,12 грн/Гкал.

Від відповідача 11.03.2021 надійшли письмові пояснення, в яких відповідач доводи позивача заперечив та наголосив на відсутності підстав для підписання договору на умовах позивача. Звертає увагу, що доказів здійснення демонтажу опалювальних пристроїв саме нею позивачем не надано. Також вказує, що протягом трьох років нею неодноразово направлялись листи з пропозицією укласти договір на підставі складеного розрахунку. Також відповідачем 06.01.2021 направлявся позивачу лист щодо комісійного обстеження спірного приміщення, але з відповіді від 28.01.2021 вбачається, що Концерн не має наміру цього робити.

Від позивача 19.05.2021 надішли пояснення, в яких позивач доводи відповідача заперечив та підтримав доводи, викладені у позові та письмових поясненнях, а також відзначив, що Концерном направлявся споживачу проект договору, а відповідачем процедура узгодження договору не здійснювалась.

Щодо строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав у більш тривалий строк від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2.1. Статуту Концерну "Міські теплові мережі", основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

У своїй виробничій та фінансовій діяльності Концерн підпорядкований, підзвітний Запорізькій міській раді (п. 1.4. Статуту).

Згідно пояснень позивача, Концерн "Міські теплові мережі" здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді ФОП Хомченко Т.Г. у належне їй нежитлове цокольне нежитлове приміщення № 130, загальною площею 107,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 6 . Зазначене нежитлове приміщення є частиною житлового будинку та має єдину, невідокремлену систему теплопостачання з будинком.

Як свідчать матеріали справи, нежитлове приміщення № 130 цокольного поверху (літ.А-5) площею 107,2 кв. м., в будинку № 6 по вул. Цитрусовій у м. Запоріжжя перебуває у користуванні ФОП Хомченко Т.Г. на підставі договору оренди нежитлового приміщення №262/3 від 10.06.2016.

Концерном "Міські теплові мережі" листом від 23.10.2020 № 1574/09-1 направлено на адресу ФОП Хомченко Т.Г. для розгляду та оформлення два примірника договору №345269 від 01.09.2020 про надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Вказане відправлення повернулось на адресу позивача з позначкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до будинку 6 по вул. Цитрусова у м. Запоріжжя , однак зазначає, що у приміщенні, яке перебуває в нього на праві оренди відсутні радіатори опалення, тому із викладеними позивачем у Договорі умовами не погоджується.

Відповідно до акта обстеження нежитлового приміщення за адресою: вул. Цитрусова, 6 від 10.07.2016, складеного в зв`язку з передачею приміщення в користування комісією у складі майстра дільниці № 3 ОСОБА_1 , майстрів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у присутності орендаря ОСОБА_4 , встановлено, що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільне. Відповідач звернув увагу суду, що в акті допущена технічна помилка щодо дати його складення, акт обстеження складений комісією 10.06.2016, у день укладення договору оренди, дата 10.07.2016 припадає на неділю.

Відповідач стверджує, що приміщення ним отримано в оренду без приладів опалення. У зв`язку з чим ФОП Хомченко Т.Г. замовлено у фахівця - ФОП Журавель Ю.М. (кваліфікаційний сертифікат серія АР №004942 від 16.11.2012) виготовлення розрахунку теплового навантаження на опалення за фактичним теплоспоживанням.

Згідно складеного фахівцем розрахунку, теплове навантаження на опалення за фактичним споживанням має визначатись за формулою: Q=Q1=337ккал/год. Протягом опалювальних періодів: з листопада 2016 року по квітень 2019 року, відповідачем здійснювались оплати на користь позивача за теплову енергію відповідно до теплового навантаження на опалення по фактичному споживанню згідно вказаного розрахунку.

Причиною виникнення спору у даній справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним у судовому порядку в редакції позивача.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За визначенням ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Позивач просить визнати укладеним договір № 345269 від 01.09.2020 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» мід концерном «Міські теплові мережі» та фізичною особою-підприємцем Хомченко Тетяною Григорієвною.

Суд звертає увагу, що в пункті 30 наданого позивачем проекту договору визначено, що у відповідності до ст. 631 ЦК України сторони погодили, що умови договору застосовуються до відносин між Споживачем та Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладення - з 10.06.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 714 ЦК України встановлені особливості договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, згідно з якою визначені сторони: постачальник, який зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-ІV (чинним на момент виникнення спору та направлення проекту договору відповідачу) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Стаття 4 цього Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов`язок кореспондується з обов`язком виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (у поточній редакції від 30.08.2017) послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Даною постановою затверджено Форму та зміст (умови) Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 Господарського кодексу України.

Приписами цієї статті встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" об`єктами у сфері теплопостачання є теплогенеруючі станції чи установки, теплові електростанції, теплоелектроцентралі, котельні, когенераційні установки, теплові мережі, які призначені для виробництва і транспортування теплової енергії, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що використовуються для забезпечення безпечної та надійної експлуатації теплових мереж;

джерело теплової енергії - виробничий об`єкт, призначений для виробництва теплової енергії;

система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

теплова установка - обладнання, пристрої, призначені для виробництва, перетворення та споживання теплової енергії.

Теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття.

Необхідно відзначити, що внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно п. 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 „Опалення, вентиляція та кондиціонування" опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Законодавство, яке регулює відносини пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Матеріали справи свідчать про намагання сторін врегулювати правовідносини, що між ними виникли. Однак, станом на момент розгляду спору, сторони не дійшли згоди щодо укладення відповідного договору.

Наведені обставини стали предметом дослідження під час розгляду господарської справи № 908/1901/19 за позовом концерну "Міські теплові мережі" про стягнення з фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни 17116,57 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 950,96 грн. 3% річних та 2754,40 грн. втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.10.2019 у справі №908/1901/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2020, в задоволенні позовних вимог відмовлено. За висновками суду, Концерн не довів належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу в період: листопад 2016 - квітень 2019 на суму 30245,07 грн.

В рішенні зазначено, що 13.10.2016 у зв`язку з укладенням договору оренди № 262/3 від 10.06.2016 ФОП Хомченко Т.Г. звернулася до Шевченківської районної філії Концерну "МТМ" з заявою про укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт розташований за адресою: вул. Цитрусова, 6 , нежитлове приміщення № 130. Концерном "МТМ" підготовлено проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 345269 від 01.10.2017 та надано його нарочно відповідачу разом з додатками № 1, 2, 3, 4 та супровідним листом від 25.10.2017. Згодом, 12.10.2018 позивач супровідним листом за вих. № 2804/09-1 від 11.10.2018 надіслав два примірники договору купівлі-продажу теплової енергії на адресу відповідача поштою.

Також в рішенні господарського суду наведено наступне.

Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до будинку 6 по вул. Цитрусова у м. Запоріжжя у спірний період, однак зазначає, що у приміщенні, яке перебуває в нього на праві оренди відсутні радіатори опалення, тож позивачем необґрунтовано розраховується обсяг відпущеної ФОП Хомченко Т.Г. теплової енергії з урахуванням 34 неіснуючих радіаторів. Згідно акта обстеження нежитлового приміщення за адресою: вул. Цитрусова, 6 від 10.07.2016, складеного в зв`язку з передачею приміщення в користування комісією у складі майстра дільниці № 3 ОСОБА_1 , майстрів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у присутності орендаря ОСОБА_4 , встановлено, що на час обстеження приміщення знаходиться у задовільному санітарному та технічному стані, на стояках опалення відсутні радіатори, тривалий час вказане приміщення було вільне. Відповідач звернув увагу суду, що в акті допущена технічна помилка щодо дати його складення, акт обстеження був складений комісією 10.06.2016, у день укладення договору оренди, дата ж 10.07.2016 припадає на неділю. Відповідно до актів обстеження системи теплопостачання нежитлового приміщення, розташованого на цокольному поверсі п`яти поверхового житлового будинку по вул. Цитрусова, 6 від 10.02.2016 та від 17.11.2016, складені працівниками філії Концерну "МТМ" Шевченківського району. Так, актом від 10.02.2016 встановлено, що у приміщенні встановлені радіатори чугунці в кількості 34 секцій. Централізоване гаряче водопостачання відсутнє - не має підведення. Актом від 17.11.2016 встановлено, що опалювальні пристрої централізованої системи опалення демонтовані. Проекту реконструкції не надано. Гаряче водопостачання відсутнє. При цьому, будь-яких порушень вимог технічної експлуатації внутрішньо будинкових інженерних мереж вказаним актом не встановлено, припису щодо необхідності відновлення у приміщенні пристроїв опалення, акт не містить. Доказів здійснення саме відповідачем демонтажу опалювальних пристроїв, позивачем в матеріали справи не надано. Навпаки, у листі за вих.№731/33 від 20.02.2019 позивач визнає, що відповідачу в оренду здано приміщення, де вже було проведено самовільне переобладнання системи опалення.

Суд приймає до уваги встановлені рішенням суду обставини та відзначає, що зазначені обставини не потребують додаткового доведення в силу ст. 75 ГПК України.

Отже, факт наявності у приміщенні, яке знаходиться у користуванні відповідача, теплопостачання по стоякам та трубопроводам, які транзитом проходять через це приміщення та входять до єдиної системи теплопостачання житлового будинку, є встановленим і відповідачем не оспорюється.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач погоджується з необхідністю укладення сторонами договору на постачання теплової енергії, проте, не на умовах, наведених позивачем у проекті договору № 345269 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Суд звертає увагу, що при зверненні з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Хомченко Тетяни Григорівни заборгованості за спожиту теплову енергію за опалювальні періоди з листопада 2016 року по квітень 2019 року (справа № 908/1901/19) позивач розрахунок вартості теплової енергії проводив по показанням будинкового приладу обліку на опалення пропорційно тепловим навантаженням. У справі № 908/1901/19 позивач зазначав, що сумарне теплове навантаження будинку складає: Q=408929 ккал/год, а навантаження ФОП Хомченко Т.Г.: Q=4639 ккал/год. Вказане теплове навантаження відповідача: Q=4639 ккал/год встановлювалось позивачем у договорі купівлі-продажу теплової енергії №345269 від 01.10.2017.

В дані справі при визначенні вартості теплової енергії у договорі № 345269 від 01.09.2020, маючи на меті отримання з відповідача коштів за спожиту теплову енергію з 10.06.2016 (той же період що і у справі № 908/1901/19), позивач у розрахунку орієнтовної вартості обсягу спожитої теплової енергії виходив не з теплового навантаження, а з площі приміщення.

Таким чином, враховуючи те, що у приміщенні, яке знаходиться у користуванні відповідача, радіатори опалення відсутні, а позивачем не доведено здійснення демонтажу радіаторів опалення саме відповідачем, судом наданий позивачем в якості додатку до проекту договору розрахунок орієнтовної вартості обсягу спожитої теплової енергії виходячи із площі приміщення не приймається як належний.

Крім того суд визнав необхідним зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст.ст. 113, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який в межах свої компетенції видає нормативні акти у формі постанов, які є обов`язковими до виконання. Постановою затверджуються положення, коли суспільні відносини потребують нормативно-правового врегулювання, та містить, зокрема, нормативні положення, правові норми, конкретні правила поведінки суб`єктів суспільних відносин, що становлять предмет правового врегулювання цією постановою.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення».

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-ІV. Наведена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс12.

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21, ч. 2 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови.

Враховуючи вищенаведені приписи законодавства, укладення господарських договорів на підставі постанов Кабінету Міністрів України є обов`язковим до виконання, і суб`єкти господарювання при цьому повинні додержуватись умов затверджених типових договорів.

Умови типового договору є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд, окрім випадку, коли такий відступ пов`язаний з конкретизацією умов договору, що кореспондується з положеннями п. 4 ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України.

Відтак, оскільки умови договору в силу їх імперативності є обов`язковими для майбутніх сторін господарських договірних зобов`язань і не підлягають зміні ними, сторони можуть тільки конкретизувати такі умови без відступу від змісту типового договору.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом досліджено наданий позивачем проект договору № 345269 від 01.09.2020 «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води» та встановлено, що він не відповідає формі та змісту типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення».

Таблиця у пункті 4 проекту договору, що наданий позивачем на розгляд суду, в якому згідно типового договору передбачено зазначення характеристики засобів обліку води і теплової енергії, відповідних характеристик не містить, не визначено, наявні або відсутні засоби обліку у відповідача.

В пункті 5 визначено тарифи на послуги:

1) з централізованого опалення: з будинковим або без будинкових приладів обліку теплової енергії 1233,120 (з ПДВ) гривень за Гкал;

2) з централізованого постачання гарячої води --- (з ПДВ) гривень за куб. метр.

З пункту 6 запропонованого позивачем договору слідує, що в ньому визначено орієнтовний розмір річної плати за надані послуги (з урахуванням податку на додану вартість) згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору становить 14920,75 грн., у тому числі: централізоване постачання гарячої води --- грн.; централізоване опалення 14920,75 грн.

Згідно з п. 8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

В той же час, відповідно до пунктів 5, 6 Типового договору вбачається, що тарифи та розмір плати на послуги з централізованого опалення встановлюються у грошовому виражені (гривні) за кв.метр (куб.метр), а не за Гкал, як вказано в проекті договору; в п. 6 Типового договору встановлено визначення розміру щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами споживання) на момент укладення договору, в той час, як у п. 6 проекту договору вказано орієнтовний розмір річної плати.

Також у проекті договору, запропонованого позивачем, відсутні положення (умови), які містяться в затвердженій формі Типового договору спожитих послуг"), а саме:

- в пункті 6:

"Розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення визначається згідно з нормативами (нормами) споживання та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості діб надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим у разі:

несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (у разі відсутності (несправності) будинкового засобу обліку);

відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) (у разі відсутності (несправності) будинкового засобу обліку)".

Крім того, у проекті договору, запропонованого позивачем, відсутній пункт 8 Договору, який стосується пільг з оплати наданих послуг.

Позивачем не були включені до розділу права та обов`язки сторін (пункти 15, 16 проекту договору, пункти 16, 17 Типового договору) пункти передбачені типовим договором, а саме:

- щодо прав споживача:

"6) несплату вартостi послуг за перiод тимчасової вiдсутностi споживача i членiв його сiм`ї (у разi вiдключення виконавцем холодної та гарячої води i опломбування запiрних вентилiв у квартирi (будинку садибного типу) та вiдновлення надання вiдповiдних послуг шляхом зняття пломб за власний рахунок протягом доби згiдно з письмовою заявою;

7) зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової вiдсутностi споживача та/або членiв його сiм`ї на пiдставi письмової заяви та офiцiйного документа, що пiдтверджує його/їх вiдсутнiсть (довiдка з мiсця тимчасового проживання, роботи, лiкування, навчання, проходження вiйськової служби, вiдбування покарання)".

- щодо зобов`язань споживача:

"7) повідомляти у десятиденний строк виконавця про втрату права на пільги".

Крім того, пункт 30 проекту договору "Строк дії договору" є відмінним від того, який міститься у відповідному пункті 31 Типового договору.

Із наведеного слідує, що позивач на власний розсуд відступив від змісту Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого від 21.07.2005 № 630 (у редакції постанови КМУ від 03.09.2009 № 933), а проект договору №340581 від 24.01.2019, направлений відповідачу для підписання, не відповідав такому типовому договору, в тому числі й щодо умов договору в частини оплати спожитих послуг, яка є істотною умовою даного виду договору.

За таких обставин, в даному випадку відмова відповідача від укладення договору з позивачем не суперечить вимогам частини 3 статті 6, статтям 627, 630 Цивільного кодексу України та статтям 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, у разі такої відмови відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок. Разом з тим, запропонований виконавцем послуг проект договору повинен відповідати умовам Типового договору.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем наявності підстав для визнання укладеним договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у запропонованій ним редакції не доведено.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 22.06.2021.

Суддя В.В. Левкут