ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р. Справа№ 911/529/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гончар М.С.;

від відповідача: Радецька Т.П., Нейвельт О.Е.;

від третьої особи 1: не прибув;

від третьої особи 2: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року (повний текст складено 02.10.2020 року)

у справі № 911/529/20 (суддя: Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23"

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі"

та за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Боголюбова 23"

прo стягнення 170 056,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23"(далі - відповідач), за участі третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські регіональні електромережі" (далі третя особа 1) та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Боголюбова 23" (далі - третя особа 2) про стягнення з відповідача на користь позивача 170 056,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, відповідач, всупереч п.1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 5.5.5. ПРРЕЕ, а також умов укладеного між сторонами договору №420074881, не здійснює оплату за спожиту електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" відмовлено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23" 15 000,00 грн адвокатських витрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року у даній справі та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При цьому, скаржник наголосив, що судом не враховано, що позивач був зобов`язаний укласти договір, а при укладанні договору про постачання електричної енергії мав керуватися нормами спеціального законодавства, якими обмежено свободу договору, у зв`язку з чим судом неправильно застосовано ст.ст. 6, 627, 633 Цивільного кодексу України, ст. 179 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п. 1.2.7., 1.2.15., 3.1.7. та 3.2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Так, скаржник вказав, що спірний договір був укладений без викладення тексту в паперовій формі. Факт укладання договору підтверджується діями відповідача, які спрямовані на укладення договору та виконання його умов, зокрема, фактичне споживання електричної енергії.

Водночас, скаржник зазначив, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що споживання електричної енергії за відповідною адресою здійснювалось не відповідачем, а Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Боголюбова 23».

Крім того, за твердженням скаржника відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів розірвання договору з вертикально інтегрованим суб`єктом господарювання, який діяв до 01.01.2019 року та доказів укладання нового договору між ПрАТ «Київобленерго» та ОСББ «Боголюбова 23».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року справу № 911/529/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року у справі № 911/529/20 та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

05.11.2020 року та 09.11.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Північний апеляційний господарський суд призначив до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року у справі № 911/529/20 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи своєю ухвалою від 30.11.2020 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

04.12.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що фактично договір між позивачем по справі та відповідачем є неукладеним, а за неукладеним договором не може виникати прав для позивача та не може виникати зобов`язання відповідача.

Також, за твердженням відповідача, апелянт посилається на норми законодавства, які зовсім не підходять до застосуванню за даних обставин, так як має місце факт припинення договору від 28.04.2017 року і будь-які правовідносини за договором №220074881 від 28.04.2017 року про постачання електричної енергії , що були між ПАТ «Київобленерго» та відповідачем по справі не можуть автоматично виникати в майбутньому з третіми особами або бути підставою для автоматичного виникнення будь-яких договірних відноси н між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська обласна ЕК» та відповідачем по справі, без дотримання передбаченої законом процедури узгодження істотних умов договору, що містяться в невід`ємному додатку до договору (паспорт точки розподілу), окрім в частині незакритих між відповідачем та ПАТ «Київобленерго» фінансових розрахунків (заборгованістю/переплатою, нарахування пені, неустойки) обмеження та припинення постачання електричної енергії, тощо.

11.12.2020 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника скаржника надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких останній, зокрема зазначив, що вертикально інтегрованим суб`єктом господарювання (ПрАТ «Київобленерго») було дотримано визначений нормативно-правовими актами порядок передачі даних про споживачів новоствореному електропостачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК».

15.03.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника відповідача надійшло клопотання про доручення судових рішень до матеріалів даної справи.

15.06.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника відповідача надійшло клопотання про доручення доказів по справі №911/529/20, зокрема, копію додатку №19 до договору №1805/20Г про надання правничої допомоги від 18/.05.2020 року, 9акт №4 приймання - передачі послуг від 18.03.2021 року по справі №911/529/20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, було сформовано для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу №911/529/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М. своєю ухвалою від 15.06.2021 року.

Представник скаржника в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 15.06.2021 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

15.06.2021 року представник відповідача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання 15.06.2021 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представників третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, за твердженням позивача відносини, пов`язані з розподілом, купівлею-продажем та постачанням електричної енергії споживачам регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 року №2019-VIII (далі - Закон). Закон також визначає організаційні засади функціонування ринку електричної енергії в Україні.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК" (постачальник) являється електропостачальником, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018 року.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 (надалі - ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 1.2.7. ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Позивач в позові стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №420074881 від 01.01.2019 року (далі - договір).

Договір укладено шляхом приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті позивача, шляхом фактичного споживання відповідачем електричної енергії. Цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 542 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього Договору. Умови цього Договору є однаковими для всіх споживачів.

Пунктом 8 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 року №312 встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п. 1.2.15. ПРРЕЕ укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Позивач стверджує, що з огляду на п. 8 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 та п.1.2.15. ПРРЕЕ, враховуючи факт споживання електричної енергії за адресою Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с.Софіївська Борщагівка, вул. Боголюбова, 23 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23" було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №420074881 від 01.01.2019 року.

Приєднавшись до Ддговору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23" взято на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості електричної енергії.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК", текст публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг додано до позовної заяви.

Згідно п. 2.1. договору №420074881 від 01.01.2019 року постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3. договору №420074881 від 01.01.2019 року обсяг проданої Споживачу електроенергії визначається Оператором системи розподілу. Оператором системи розподілу на території Київської області являється Приватне акціонерне товариство "Київобленерго", яке в силу п. 11 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 виконує функції адміністратора комерційного обліку електричної енергії.

Згідно з п. 5.9. договору №420074881 розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п. 5.10. договору №420074881).

Так, за твердженням позивача, на виконання умов укладеного між сторонами договору, останній здійснює постачання електричної енергії на об`єкти відповідача по вул. Боголюбова, 23 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, а відповідачем в свою чергу взято на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості електричної енергії.

Відповідно до п.5.1. договору №420074881 відповідач зобов`язаний розраховуватися з позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором (НКРЕКП), згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком №3 до цього договору.

Ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7. договору №420074881). Пунктом 5.8. договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 5.11. №420074881 у разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати за цим договором. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

Так, за твердженням позивача, враховуючи відсутність оплат за спожиту електричну енергію, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 170056,68 грн за спожиту електроенергію на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №420074881 від 01.01.2019 року, розраховану за період з січня 2019 року по січень 2020 року.

Стосовно визначення обсягу проданої електричної енергії позивач пояснив, що згідно зі ст. 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" Оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до п. 2.3.11. ПРРЕЕ комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Кодексу комерційного обліку та цих Правил. Постачальник послуг комерційного обліку забезпечує зняття показів засобів вимірювальної техніки відповідно до Кодексу комерційного обліку (п. 2.3.14. ПРРЕЕ).

Принципи організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії України, права та обов`язки сторін стосовно організації комерційного обліку електричної енергії та отримання точних і достовірних даних комерційного обліку для здійснення комерційних розрахунків визначаються Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №311 (далі - ККОЕЕ).

Згідно пп. 6.1. п. 6. Розділу XIII "Перехідні положення" ККОЕЕ обсяги спожитої електричної енергії визначаються за розрахунковий період, який становить один місяць. Зчитування показів лічильника провадиться постачальником послуг комерційного обліку та/або оператором мережі, та/або споживачем щомісяця відповідно до умов договору.

Відповідно до пп. 7.1. п 7. Розділу XIII "Перехідні положення" ККОЕЕ до моменту запуску інформаційного обміну між учасниками ринку через центральну інформаційно-комунікаційну платформу визначення обсягів електричної енергії для поточних розрахунків на ринку виконують оператори електричної мережі.

Позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК" не здійснює функції з обліку електричної та не визначає обсяги спожитої електричної енергії Споживачами. В силу покладених на електропостачальника функцій та обов`язків, позивач не здійснює фіксацію (зйом) показників електролічильників та особисто не визначає обсяг проданої електричної енергії споживачам. Згідно п. 4.3. ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Позивач зазначає, що у відповідності до п. 4.3. ПРРЕЕ Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" (оператор системи розподілу та адміністратор комерційного обліку) щомісячно надавав Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК" інформацію про обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії відповідачем.

На підставі отриманих даних від ПрАТ "Київобленерго позивач формував та виставляв до сплати Рахунки-фактури за електроенергію.

Враховуючи те, що відповідач не здійснює оплату за спожиту електричну енергію, позивач неодноразово звертався до Оператора системи розподілу ПрАТ "Київобленерго" з проханнями припинити електропостачання об`єктів відповідача та не відображати обсяги електричної енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОРОДОК. БОГОЛЮБОВА 23", як такі, що поставлені позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом вих. №49 від 10.01.2020 року звернувся до ПрАТ "Київобленерго" з проханням надати інформацію щодо фактичного обсягу розподіленої електричної енергії протягом 2019 року споживачу ТОВ "ГОРОДОК. БОГОЛЮБОВА 23" по точках комерційного обліку електричної енергії.

У відповідь на лист позивача вих. №49 від 10.01.2020 року ПрАТ "Київобленерго" (Оператор системи розподілу) підтвердило обсяг розподіленої (проданої) електричної енергії відповідачу, надавши при цьому довідку вих. № 03/100/250/924 від 30.01.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач заперечує наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли в рамках спірного договору та стверджує, що між сторонами відсутні договірні та фактичні правовідносини та не виникали до 01.01.2020 року і після 01.01.2019 року, заявлений позивачем договір фактично не був укладеним між відповідачем та позивачем в розумінні вимог чинного законодавства.

Так, за твердженням відповідача 28.04.2017 року між ПАТ "Київобленерго" та ТОВ "Городок. Боголюбова 23" було укладено договір про постачання електричної енергії №220074881, який діяв та припинив свою дію з травня 2018 року.

Відповідно до ч.6 Постанови №312 Правил роздрібного ринку електричної енергії, після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Таким чином, за твердженням відповідача договір про постачання електричної енергії №220074881 від 28.04.2017 року, укладений між ПАТ "Київобленерго" та ТОВ "Городок. Боголюбова 23" діяв та припинив свою дію з травня 2018 року.

В розумінні ч. 2 до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року (в редакції від 28.12.2018 року) "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" відповідач Заяву-приєднання не подавав. Оскільки, Договір про постачання електричної енергії №220074881 від 28.04 2017 року з ПрАТ "Київобленерго" з травня 2018 року є припиненим, такий Договір не міг бути правовою підставою в подальшому для набуття прав та обов`язків за даним договором між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч. 2 Постанови №312 в редакції від 14.03.2018р., Правил роздрібного ринку електричної енергії, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01.12.2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідач наголошує, що станом на момент 01.12.2018 року Договір про постачання електричної енергії №220074881 від 28.04 2017 року з ПрАТ "Київобленерго" з травня 2018 року було припинено, крім того заяви-приєднання відповідачем не подавалось.

Оператор системи передачі (державному підприємству, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління Об`єднаною енергетичною системою України і виконує до початку діяльності сертифікованого оператора системи передачі функції, права та обов`язки оператора системи передачі) (далі - ОСП), зобов`язаний до початку роботи нового ринку електричної енергії забезпечити укладення договорів із споживачами, електроустановки яких приєднані до мереж ОСП, відповідно до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП №309 від 14 березня 2018 року, та Правил.

В подальшому, Постановою №1525 від 18.07.2019 року, якою було затверджено зміни до постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", було затверджено зміни до Постанови №312, за якими було зобов`язано Операторів систем розподілу (далі - ОСР) укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР.

Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, та типової форми, встановленої Правилами і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР.

ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо).

Відповідач зазначає, що наведена процедура щодо нього, як споживача, не застосовувалась, станом на 01.01.2019 року у нього не було чинних договорів з електропостачальником спірного об`єкту, заяви-приєднання не подавались і не підписувались.

Щодо тверджень позивача про фактичне споживання відповідачем електроенергії за об`єктом, відповідач зазначив, що сторонам у справі було достовірно відомо про зміну споживача, звільнення споживачем (відповідачем) займаного приміщення, в результаті чого у постачальника (третьої особи) згідно з п.2.5 Договору №220074881 від 28.04.2017 року про постачання електричної енергії виник обов`язок з припинення постачання електроенергії.

Так, за твердженням відповідача, після припинення договору №220074881 від 28.04.2017 року про постачання електричної енергії споживачем за спірним об`єктом з травня 2018 року фактично було ОСББ "Боголюбова 23", яким з 22.05.2018 року здійснюється самостійне управління будинком.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наданий позивачем договір №420074881 від 01.01.2019 року не може вважатись належним та допустимим в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказом наявності укладення договірних відносин з відповідачем відповідно до вимог законодавства в редакції з 01.01.2019 року, без надання інших доказів, які в своїй сукупності будуть достатніми для встановлення факту діючих правовідносин між сторонами, факту споживання, в тому числі з врахуванням факту припинення правовідносин між відповідачем та третьою особою з травня 2018 року та з врахуванням наявності/відсутності до наданого позивачем Договору невід`ємних додатків визначених Постановою №312, в яких містяться істотні умови покладені позивачем в основу розрахунку загальної суми заборгованості та відповідно нарахувань штрафних санкцій на даний розмір заборгованості, що в розумінні вищезазначених норм господарського, цивільного кодексу України, Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії - є незаконною вимогою.

Враховуючи обов`язкову наявність в даному додатку істотних умов договору, які є невід`ємною складовою договору №420074881 від 01.01.2019 року, наявність підпису споживача в паспорті точки розподілу є доказом погодження саме цих умов а не будь-яких інших, саме у відповідності за показниками, умовами покладеними позивачем в обґрунтування позовних вимог, тощо.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, останні не містять погодженого з відповідачем невід`ємного додатку до договору від 01.01.2019 року про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, паспорту точок розподілу.

Наданий позивачем в якості доказу додаток №3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг "Комерційна пропозиція "Універсал" не підтверджується жодним доказом про її відправлення відповідачу, факт прийняття даної пропозиції відповідачем не засвідчений його підписом ані будь-яким іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Так, скаржник вважає достатніми підставами укладення публічного договору приєднання між позивачем та відповідачем були: реформа ринку електричної енергії, наявність споживання за точками комерційного обліку, передача інформації Оператором системи розподілу Електропостачальнику про обсяги споживання відповідачем електричної енергії. Додатковими обставинами, які свідчать про обґрунтованість вимог є: відсутність заперечень від Споживача щодо договірних умов Договору №420074881 від 01.01.2019 року в цілому чи частково; відсутність доказів припинення договору №220074881 від 28.04.2017 року в 2018 році або ж переукладення договору з іншою особою.

Разом з цим, за твердженням скаржника договір про постачання електричної енергії №220074881, відповідач продовжував споживання електричної енергії з моменту запровадження нового ринку електричної енергії (з 01.01.2019 року), що свідчить про обґрунтованість і законність передачі від 28.04.2017 року, укладений між відповідачем та Третьою особою був діючим до 01.01.2019 року вертикально інтегрованим суб`єктом господарювання всієї інформації про відповідача позивачу, як новому електропостачальнику, що в сукупності і було підставою для акцептування публічного Договору про постачання електричної енергії №420074881 від 01.01.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в підтвердження факту укладення договору №420074881 від 01.01.2019 року з відповідачем.

При цьому, колегія суддів приймає як належний висновок суду першої інстанції, що твердження позивача ґрунтуються виключно на відомостях Київобленерго, які не можуть вважатись достовірними і правомірними, оскільки останнє було обізнане з необхідністю укладення договору з новим балансоутримувачем і з тим фактом, що відповідач з травня 2018 року не був фактичним споживачем і не мав відношення до об`єкту.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що споживання електричної енергії за відповідною адресою здійснювалось не відповідачем, а Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Боголюбова 23».

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується факт припинення повноважень відповідача, як балансоутримувача об`єкту будинку №23 по вулиці Боголюбова села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, у зв`язку з передачею відповідних прав та майна новоутвореному ОСББ "Боголюбова 23" відповідно до реалізованого права співвласників багатоквартирного будинку №23 по вулиці Боголюбова села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, гарантованого їм спеціальним законодавством, Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що спірний факт укладання договору підтверджується діями відповідача, які спрямовані на укладення договору та виконання його умов, зокрема, фактичне споживання електричної енергії.

Так, оскільки у позивача крім даних оператора відсутні будь-які достовірні відомості про споживача електроенергії, як-то оплати рахунків, отримання рахунків, чи інші відомості, які безпосередньо позивачу вказують на електроспоживання відповідача, у позивача не було достатніх правових підстав вважати договір укладеним. Відповідний договір не містить жодних ознак, які вказують на волевиявлення відповідача та відповідно його обізнаність з існування спірного договору.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги твердження відповідача, що позивач та ПрАТ "Київобленерго" є зацікавленими особами в даній справі тому надання в якості доказу на підтвердження позовних вимог лише їх односторонніх внутрішніх документів (листів, заяв, пояснень, тощо) як позивачем так і третьою особою на стороні позивача, ставить під сумнів достовірність відповідних доказів щодо факту та обсягів електроспоживання відповідача у спірний період.

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за вих. № 4645/20.2/7- 20 від 27.04.2020 року (наявний в матеріалах справи), саме на ПрАТ "Київобленерго" покладається обов`язок невідкладного вжиття заходів щодо укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, із договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ч. 6 ст.179 Господарського кодексу України передбачено зобов`язання суб`єктів господарювання, які забезпечують споживачів з надання послуг, як приклад, електроенергії, укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг) з врахуванням законодавства, яким передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ст.180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.8 ст.181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.207, ст.208 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони та підписаний сторонами.

Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно ч.2, 3 ст. 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ч. 7, 8 ст.56 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

З огляду на наведені норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність ознак досягнення позивачем та відповідачем домовленості щодо постачання електроенергії, матеріалами справи спростовано факт користування відповідачем електроенергією в спірний період, тобто, твердження відповідача є більш вірогідними.

Таким чином, враховуючи відсутність між сторонами підстав для виникнення у відповідача зобов`язання в розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України з оплати наведеної в позові електроенергії, що виключає наявність заборгованості, факт її прострочення, відповідно і підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Щодо заявлених відповідачем до відшкодування судових витрат, колегія суддів відзначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, Товариством з обмеженою відповідальністю "Городок. Боголюбова 23" на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, надано копію договору №1805/20Г про надання правничої допомоги від 18.05.2020 року по справі 3911/529/20, копії додатків до договору про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі послуг правничої допомоги по справі №911/529/20, копії платіжних доручень,

Так, зокрема, відповідно до акту прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 06.06.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- вивчення, аналіз матеріалів справи (позову з додатками) 1 година 1000,00 грн;

- вивчення, аналіз законодавства з даної категорії справ,

правових висновків суду з даної категорії справ 2 години 2000,00 грн;

- зібрання, аналіз доказів по справі 2 години 2000,00 грн;

- підготовка та написання адвокатських запитів (3 запити) 1 година 1000,00 грн;

підготовка, написання відзиву по справі, додатків до відзиву 9 годин 9000,00 грн;

Всього надано послуг 15 годин 15000,00 грн,

Відповідно до акту прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 30.06.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- вивчення, аналіз відповіді на відзив 00 год, 30 хв 500,00 грн;

- написання заперечення на відповідь на відзив 4,30 години 5000,00 грн;

Відповідно до актів прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 02.07.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- участь в судовому засіданні під час розгляду справи 1 засідання 2500,00 грн;

Відповідно до актів прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 28.07.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- участь в судовому засіданні під час розгляду справи 1 засідання 2500,00 грн;

Відповідно до актів прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 11.08.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- участь в судовому засіданні під час розгляду справи 1 засідання 2500,00 грн;

Відповідно до актів прийняття-передачі виконаних послуг та детального опису наданих послуг, від 08.09.2020 року надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- участь в судовому засіданні під час розгляду справи 1 засідання 2500,00 грн;

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

За приписами ч.4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів відповідача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності.

З урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а також часу, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду і складність справи, явку представника відповідача в судові засідання, суд визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, які і належить стягнути з позивача.

Необхідність дотримання співмірності, обґрунтованості та розумного розміру гонорару адвоката, який покладається на іншу сторону підтримано позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Отже, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року у справі № 911/529/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.09.2020 року у справі №911/529/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/529/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 29.06.2021 року.