ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 522/22473/15-ц

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Овчар А.С.

розглянувши справу за позовом: Компанії з обмеженою відповідальністю Садіра (12 Дімостені Севері, 6-й поверх, офіс 601, Кіпр, 1080)

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія (Музейний провулок, буд. 4, 3-й поверх, офіс 12, м. Київ, 01001) 2) фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання договорів недійсними,

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 ;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року Компанія з обмеженою відповідальністю «Садіра» звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичної особи ОСОБА_1 , в якій просила суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :49:001:0013), від 20.02.2013 №686, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою Іриною Вікторівною, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 20 лютого 2013 року № 182833;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :49:001:0004), від 20.02.2013 №690, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою Іриною Вікторівною, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 20 лютого 2013 року № 183095;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , від 20.02.2013 №698, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою Іриною Вікторівною, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 20 лютого 2013 року № 183559;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , від 20.02.2013 №694, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичною особою ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою Іриною Вікторівною, та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 20 лютого 2013 року № 183559.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину укладення відповідачем-1 з відповідачем-2 спірних договорів з перевищенням передбачених Статутом товариства повноважень, без згоди позивача, який є єдиним учасником ТОВ Альфа-Аркадія.

Після відкриття Господарським судом Одеської області провадження у цій справі відповідачем-2 було подано відзив на позов (а.с.61-77, т.6), в якому останній проти позову повністю заперечує, зазначивши, що: позивач набув спірне майно у власність у 2007 році на підставі договорів купівлі-продажу, які від імені відповідача-1 були укладені директором ОСОБА_4 на підставі Статуту та протоколу №1 установчих зборів засновників від 24.04.2007; на підставі цих же повноважень директор ОСОБА_4 укладала спірні у цій справі правочини щодо відчуження майна на користь відповідача-2; рішенням зборів учасників ТОВ «Альфа-Аркадія», оформлених протоколом від 15.05.2017 №3, було підтверджено повноваження ОСОБА_4 , як директора відповідача-1, призначеного попереднім складом учасників товариства; в матеріалах справи відсутній належним чином засвідчений Статут позивача, а тому подані позивачем заява директора ОСОБА_5 від 18.11.2015 та письмова резолюція Ради Директорів компанії «Садіра Лімітед» від 09.02.2016 не є належними доказами, оскільки повноваження цих осіб не підтверджені належним чином; в матеріалах справи відсутні докази щодо позиції кінцевих бенефіціарів з приводу спірних відносин сторін; відповідач-2 наполягає на тому, що позивач був цілком обізнаний про спірні правочини, зважаючи, що чоловік ОСОБА_4 фактично є кінцевим отримувачем коштів спірного правочину, з урахуванням того, що є одним з кінцевих бенефіціарів компанії «Садіра Лімітед»; відповідач-2 є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки йому не були відомі обставини відсутності у ОСОБА_4 повноважень на вчинення правочинів; позивачем не доведено обставини перебування спірного майна на його балансі; відповідач-2 вважає, що у спірних відносинах сторін має місце домовленість між позивачем та відповідачем-1, зважаючи, що представник позивача, який підписав позовну заяву, представляв інтереси відповідача-1 у судовому засіданні під час розгляду справи в районному суді.

22.03.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.92-108, т.6), в якій позивач наголосив про таке: посилання відповідача-2 на те, що правочини у 2007 році були укладені тим самим директором ТОВ «Альфа-Аркадія», що і оскаржувані правочини, укладені у 2013 році не свідчать про правомірність та законність спірних правочинів між відповідачами, оскільки між відповідачем-1 та його контрагентами склались різні правовідносини, які є відмінними між собою; посилання відповідача-2 на протокол учасників ТОВ «Альфа-Аркадія» від 15.05.2007 №3 є безпідставним, оскільки вказаним протоколом не оформлено рішення щодо відчуження майна підприємства, а лише підтверджено право керівника товариства здійснювати діяльність відповідно до Статуту, яким прямо встановлені обмеження на відчуження майна товариства; позивач наголосив на тому, що відповідачем-2 не надано будь-яких доказів на підтвердження недостовірності та недостатності поданих позивачем доказів, а саме копій заяви ОСОБА_5 та письмової резолюції Ради Директорів компанії «Садіра Лімітед»; позивач наголошує про відсутність підстав для застосування у спірних відносинах сторін норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», зважаючи, що цей закон прийнятий у 2014 році та втратив чинність 28.04.2020; позивач наголосив, що учасники підприємства отримують кошти саме від результатів діяльності заснованих підприємств, а кошти від продажу майна отримує сама юридична особа; в матеріалах нотаріальних справ наявні копії Статуту відповідача-1, а тому відповідач-2 цілком був обізнаний про обмеження повноважень ОСОБА_4 ; позивач заперечує щодо доводів відповідача-2 з приводу наявності змови між позивачем та відповідачем-1.

22.03.2021 позивачем було подано до суду заяву про залучення до участі у цій справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а саме ТОВ «Феодал Аркадія» та ТОВ «Зодчий Аркадія» (а.с.109-122, т.6). За результатом розгляду вказаної заяви судом 30.03.2021 було оголошено протокольну ухвалу про відмову у її задоволенні з проголошенням в порядку ч.10 ст.240 ГПК України мотивів, з яких суд дійшов такого висновку.

30.03.2021 від відповідача-2 до суду надійшли письмові заперечення (а.с.139-158, 192-212, т.6), в яких відповідач-2 додатково наголосив на тому, що: предмети правочинів з придбання відповідачем-1 спірного майна є ідентичними з предметами оскаржуваних в цій справі договорами, оскільки стосуються купівлі-продажу одного й того самого майна та стороною яких є відповідач-1; посилання позивача на непогодження продавцем істотних умов оскаржуваних договорів купівлі-продажу є лише припущенням останнього; положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення», на які посилався відповідач-2 у відзиві, станом на день розгляду справи є чинними; відповідач-2 наголосив на тому, що у позивача взагалі відсутнє право на звернення до суду з позовом, що розглядається, оскільки обставина підписання спірних договорів без попереднього письмово погодження позивача, як єдиного учасника відповідача-1, може порушувати права та інтереси цього товариства, а не корпоративні позивача.

Також, 30.03.2021 відповідачем-2 було подано до суду клопотання про витребування у позивача оригіналів поданих ним доказів, а саме заяви ОСОБА_5 від 18.11.2015 та письмової резолюції Ради Директорів компанії «Садіра Лімітед» від 09.02.2016. (а.с.159-162, 203-204,т.6). Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні 12.04.2021 суд задовольнив його в частині, в якій його підтримав представник відповідача-2 щодо витребування оригіналу заяви.

26.04.2021 відповідачем-2 було подано до суду клопотання про виклик до суду в якості свідка ОСОБА_6 , як займала посаду директора Компанії з обмеженою відповідальністю «Садіра» в період з 09.11.2011 по 07.08.2013 (а.с.25, т.7), у задоволенні якого судом було відмовлено з проголошенням в порядку ч.10 ст.240 ГПК України мотивів, з яких суд дійшов такого висновку.

14.05.2021 позивачем були подані письмові пояснення (а.с.67-79, т.7), які суд не прийняв до розгляду, з проголошенням в порядку ч.10 ст.240 ГПК України мотивів, з яких суд дійшов такого висновку.

14.05.2021 позивач подав письмові пояснення (а.с.80-89, т.7), в яких зазначив, що у зв`язку зі спливом значного проміжку часу з 2015 року, зміною місцезнаходження компанії, неодноразової зміни директорів, позивачу не вдалось відшукати та направити до України оригінал заяви ОСОБА_5 від 18.11.2015. При цьому позивач наголосив, що в матеріалах справи наявна копія цього документа, яка посвідчена нотаріально разом з перекладом на українську мову.

17.05.2021 відповідачем-1 було повторно подано клопотання про виклик свідка (а.с.90-101, т.7), у задоволенні якого судом було відмовлено з проголошенням в судовому засіданні 11.06.2021 відповідної протокольної ували та мотивів, з яких суд дійшов такого висновку.

Процесуальні дії у справі

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 у задоволенні позову Компанії з обмеженою відповідальністю Садіра відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.05.2019 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2018 та постанову Одеського апеляційного суду від 08.05.2019 скасовано; провадження у справі за позовом Компанії з обмеженою відповідальністю компанія «Садіра» до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинків закрито; повідомлено учасників справи про те, що розгляд вказаної категорії справ віднесено до компетенції господарського суду.

Далі позивач звернувся до Верховного Суду із заявою про направлення справи №522/22473/15-ц за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 заяву Компанії з обмеженою відповідальністю Садіра задоволено; справу №522/22473/15-ц за позовом Компанії з обмеженою відповідальністю компанія САДІРА до Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Аркадія та фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинків передано для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021, справу №522/22473/15-ц передано для розгляду судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_7 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.02.2021 позовну заяву Компанії з обмеженою відповідальністю Садіра було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи та призначено підготовче засідання на "11" березня 2021 о 15:30.

11.03.2021 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на « 30» березня 2021 о 14год.45хв. 30.03.2021 судом протокольною ухвалою було відкладено підготовче засідання на « 12» квітня 2021 о 16год.00хв. 12.04.2021 суд оголосив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на « 26» квітня 2021 о 13год.45хв. 26.04.2021 судом було проголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на « 17» травня 2021 о 17год.30хв. 17.05.2021 судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на « 18» травня 2021 о 17год.30хв.

Під час розгляду справи по суті судом оголошувались перерви: 18.05.2021 до « 28» травня 2021 о 14год.00хв., 28.05.2021 до « 09» червня 2021 об 11год.00хв., 09.06.2021 до « 11» червня 2021 о 10год.00хв., 11.06.2021 до « 16» червня 2021 об 11год.00хв.

Про оголошені судом протокольні ухвали про відкладення/перерви в засіданнях суду представників сторін було повідомлено у разі їх явки в засідання під розписки, а неявки шляхом направлення відповідних ухвал в порядку ст. 120 ГПК України.

У судовому засіданні 16.06.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

15.06.2007 відбулись збори учасників ТОВ «Альфа-Аркадія», які оформлені протоколом №3 (а.с.220-222, т.1), на яких були прийняті такі рішення: 1) прийнято до товариства Компанію «Садіра Лімітед»; 2) затверджено вихід з товариства ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та передачу їх часток товариству; 3) затверджено вклади учасників у статутному капіталі, розмір часток учасників у статутному капіталі, а також у майні та прибутку товариства, кількість голосів на зборах наступним чином: учасник - Компанія «Садіра Лімітед», з вкладом у статутний капітал в розмірі 42000,00 грн, розміром частки учасника у статутному капіталі 100%, кількість голосів учасника 100%; 4) підтверджено повноваження ОСОБА_4 , діючого директора ТОВ «Альфа-Аркадія», призначеного попереднім складом учасників; 5) затверджено Статут товариства в новій редакції, вирішено провести його державну реєстрацію у встановленому законом порядку, доручено з правом передоручення іншим особам ОСОБА_4 оформлення, підписання, подання та одержання всіх необхідних документів, пов`язаних з державною реєстрацією Статуту у новій редакції.

Згідно з Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Аркадія», в редакції на момент укладення оскаржуваних правочинів (а.с.29-47, т.7), єдиним учасником цього товариства є Компанія «Садіра Лімітед» з часткою у статутному капіталі 100%. Відповідно до п/п 7.3.6. п.7.3. Статуту до виключної компетенції загальних зборів товариства віднесено, зокрема, попереднє затвердження правочинів, що укладаються від імені товариства щодо купівлі-продажу чи відчуження будь-яким іншим чином нерухомості та/або земельних ділянок та/або інших основних засобів, надання будь-якого майна чи майнових прав товариства в заставу чи використання їх іншим чином в якості засобу забезпечення виконання зобов`язань, отримання будь-яких позик, кредитів, надання будь-яких порук, гарантій. При цьому учасники товариства, шляхом прийняття відповідного рішення, можуть надавати директору товариства або іншій уповноваженій особі повноваження на укладення певних правочинів, вказаних в цьому пункті, без попереднього погодження зборами учасників. Згідно з п. 7.11. Статуту ні директор, ні інші посадові особи товариства, ні головний бухгалтер не мають права укладати та підписувати від імені товариства правочини, для укладання яких необхідне попереднє погодження або рішення загальних зборів учасників, або документи, направлені на їх виконання, без попереднього погодження чи отримання відповідних рішень, виданих у зв`язку з такими правочинами зборами учасників.

Водночас, 31.05.2007 на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О. за реєстровим №№ 2770, 2774 та №2777 (а.с.112, 116, т.1; а.с.8, т.2) ТОВ «Альфа-Аркадія», в особі директора ОСОБА_4 , яка діяла на підставі Статуту та протоколу №1 установчих зборів засновників від 24.04.2007, придбало у власність: 1) Ѕ частину домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 73,7 кв.м., та надвірних споруд; 2) Ѕ частину домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 73,9 кв.м., та надвірних споруд; 3) будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 80,6 кв.м., та надвірних споруд; 4) земельну ділянку, площею 0,1344 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :49:001:0013; 4) земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :49:001:0004.

Далі, 20.02.2013 ТОВ «Альфа-Аркадія», в особі директора ОСОБА_4 , яка діяла на підставі Статуту, було укладено спірні у цій справі договори купівлі-продажу, що були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. за реєстровими №№ 686, 690, 698 та 694 (а.с.233-234, т.1; а.с.88-89, 181, 275, т.2), відповідно до яких право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна було передано відповідачу-2 - ОСОБА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи, що підтверджується інформаційними довідками з Реєстру (а.с. 15-24, а.с. 61-67, т.1, а.с. 147-156, а.с. 191-200, т.3).

В матеріалах справи відсутнє та сторонами не подано рішення загальних зборів відповідача-1 про окреме погодження укладення відповідачем-1 спірних у цій справі правочинів. Так, звертаючись до суду з позовом до відповідачів позивач наголошував на тому, що директор ТОВ «Альфа-Аркадія» Тал С.О., на час укладення спірних договорів щодо відчуження нерухомого майна, не мала відповідних повноважень, оскільки не погодила укладення договорів з єдиним учасником товариства - позивачем, що призвело до порушення прав останнього.

На підтвердження обставини перевищення директором ТОВ «Альфа-Аркадія» повноважень під час укладення спірних договорів позивач посилається, зокрема, на: умови Статуту товариства; заяву ОСОБА_5 від 18.11.2015 (а.с.277-279, т.2), яку суд оцінює який письмовий доказ та в якій остання повідомила, що перебуваючи на посаді директора Компанії з обмеженою відповідальністю «Садіра» не підписувала рішення (протокол) про надання згоди на відчуження відповідачем-1 будь-яких об`єктів нерухомого майна, включаючи, але не обмежуючись, спірних у цій справі об`єктів, а також, що нею ніколи не було надано жодних інструкцій щодо відчуження директором ТОВ «Альфа-Аркадія» ОСОБА_4 , жодних активів та матеріальних цінностей, що на праві власності належать відповідачу-1; письмову резолюцію ради директорів Компанії «Садіра Лімітед» Адамандіа Пітсіллідоу та ОСОБА_9 від 09.02.2016 (а.с.16-22, т.3), в якій останні заявили, що ніколи не надавали згоди і не схвалюють в письмовій або в усній формі укладення спірних у цій справі договорів купівлі-продажу, вважають, що договори є такими, що укладені в порушення Статуту компанії та ТОВ «Альфа-Аркадія», проти волі учасників та всупереч інтересам компанії, внаслідок обманних дій, вчинених ОСОБА_10 , яка обіймала посаду директора ТОВ «Альфа-Аркадія» на момент укладення спірних договорів.

Крім цього, додатково позивачем було надано до суду, зокрема, видані Департаментом реєстратора компаній і офіційного ліквідатора Нікосія: свідоцтво від 26.03.2021 (а.с.172-174, т.6), яким підтверджено, що згідно з записами, які зберігаються у цьому Департаменті, Компанія «Садіра Лімітед» була зареєстрована 29.04.2006 і станом на день видачі свідоцтва значиться в реєстрі; свідоцтво від 10.12.2015 (а.с.48-52, т.7), яким засвідчено, що відповідно до записів, що зберігаються в цьому Департаменті, станом на 01.01.2013, директорами компанії були ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 73 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суду

Позивач, як єдиний учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Аркадія», звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів з вимогами про визнання недійсними оскаржуваних ним правочинів та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів про власності, внесених на підставі спірних договорів. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна не відповідають вимогам чинного законодавства та суперечать положенням Статуту ТОВ «Альфа-Аркадія», оскільки укладені від імені відповідача-1 директором ОСОБА_4 з перевищенням наданих їй повноважень, внаслідок чого спірне майно протиправно вибуло з володіння відповідача-1. Між цим, при здійсненні перегляду судових рішень, ухвалених за результатом вирішення спірних відносин сторін, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 відзначив, що спір між сторонами підвідомчий господарському суду, оскільки відноситься до категорії корпоративних.

Так, у постанові від 15.10.2019 у справі №905/2559/17 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що у разі, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує позовні вимоги про визнання недійсним договору про відчуження майна цього товариства порушенням останнім у ході статутної діяльності корпоративних прав такого учасника (акціонера), то цей спір належить до юрисдикції господарських судів незалежно від того, чи є іншим відповідачем у справі як фізична особа сторона оспорюваного договору. Оскільки позивач має частку у статутному фонді товариства, посилається на порушення права управління товариством, унаслідок відчуження за спірними правочинами без рішення загальних зборів майна цього товариства, отже, обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних прав.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Між цим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд відзначає, що особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини або договором. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №904/5480/19).

З урахуванням положень частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) особи, тоді як відсутність обставин на підтвердження наявності порушення такого права, за захистом якого звернувся позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову (пункт 51 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №908/1194/18).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, і у випадку відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04.06.2020 у справі № 916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19 та від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18.

Як встановлено судом, позивач, який є єдиним учасником відповідача-1, в обґрунтування заявлених вимог посилається на недійсність оскаржуваних ним договорів купівлі-продажу майна з тих підстав, що їх було укладено від імені ТОВ «Альфа-Аркадія» директором ОСОБА_4 з перевищенням наданих їй повноважень.

Між цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 року у справі №916/2084/17 та у постанові від 15.10.2019 року у справі № 905/2559/17 зробила висновки щодо застосування статей 92, 97, 98, 116 Цивільного кодексу України та порушення прав та інтересів позивача спірним правочином у правовідносинах, пов`язаних з оскарженням учасником господарського товариства правочину, вчиненого від імені товариства особою з перевищенням повноважень.

Здійснивши аналіз статей 92, 97, 98, 116 Цивільного кодексу України Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відповідно до цих норм закону за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

Підписання спірних договорів особою без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника. Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають. Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Підписання договору особою від імені товариства з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

Узагальнюючи вищевказані висновки, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 №904/9839/16 зазначив про те, що основним висновком Великої Палати Верховного Суду є те, що правочин, вчинений від імені товариства особою з перевищенням повноважень без передбаченої статутом згоди загальних зборів учасників (акціонерів) товариства, не порушує прав та інтересів учасників такого товариства, зокрема позивача, оскільки: - згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства не мають права: - за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється; - підписання оспорюваних договорів без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Отже, за вищевикладених обставин у їх сукупності, а також враховуючи викладені в постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права, які підлягають застосуванню до спірних відносин сторін, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином наявності у спірних відносинах обставини порушеного права позивача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, про що також неодноразово наголошував Верховний Суд.

Водночас, аналізуючи питання обсягу щодо надання оцінки кожному з аргументів доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд керується висновками, викладеними Європейським судом з прав людини, який у справі Серявін та інші проти України, які зводяться до того, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому суд вважає, що за відсутності доведення позивачем у спірних правовідносинах порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України та висновки Верховного Суду, у позові слід відмовити як в частині вимог про визнання договорів недійсними, так і в частині похідних вимог про вилучення з Реєстру записів про власності відповідача-2 на спірне майна.

Розподіл судових витрат

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, сплачений позивачем при поданні позову судовий покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір за подання позову покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 29 червня 2021 р.

Суддя Д.О. Бездоля