ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Справа№ 910/1296/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Пашкіної С.А.

Андрієнка В.В.

за участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 03.06.2021

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІС ВУД»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021

у справі № 910/1296/21 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІС ВУД»

про стягнення 250 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" (далі - ТОВ «ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС ВУД" (далі - ТОВ «АРТІС ВУД», відповідач) про стягнення 250 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем без будь-якої правової підстави утримуються грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн, які були помилково перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 44 від 04.11.2020 та № 75 від 19.11.2020.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 у справі № 910/1296/21 позовні вимоги ТОВ «ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК» до ТОВ «АРТІС ВУД» про стягнення 250 000,00 грн задоволені. Стягнуто з ТОВ "АРТІС ВУД" на користь ТОВ "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн та судовий збір у розмірі 3 750,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача виходячи із наведених ним обґрунтувань та наданих всіма учасниками справи доказів, підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «АРТІС ВУД» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 у справі № 920/1296/21 скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, не встановивши відповідних обставин, що входили до предмета доказування в даній справі, не перевіривши їх належними доказами, припустився порушення норм процесуального права, а саме вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо оцінки доказів, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів у справі та статті 236 названого Кодексу стосовно ухвалення судового рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, на думку апелянта, суд припустився неправильного застосування приписів статтей 837, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і дійшов неправомірного висновку про задоволення позову.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Ткаченко Б.О., судді - Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «АРТІС ВУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 у справі № 910/1296/21. Призначено справу № 910/1296/21 до розгляду у судовому засіданні на 03.06.2021 о 12 год. 20 хв.

31.05.2021 року через відділ документального забезпечення від ТОВ «ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство заперечувало проти доводів апеляційної скарги.

02.06.2021 року через відділ документального забезпечення від ТОВ «АРТІС ВУД» надійшла відповідь на відзив, в якому товариство заперечувало проти доводів викладених у відзиві.

Стислий виклад позицій учасників справи

Представник ТОВ «АРТІС ВУД» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник ТОВ «ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС ВУД" № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «ПУМБ» кошти в загальному розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням: № 44 від 04.11.2020 (призначення платежу: "оплата за роботи з виготовлення лісоматеріалів згідно рах № СФ-211 від 28.10.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 16 666,67 грн), № 75 від 19.11.2020 (призначення платежу: оплата за роботи з виготовлення лісоматеріалів згідно рах № СФ-211 від 28.10.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 25 000,00 грн).

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що кошти в загальному розмірі 250 000,00 грн сплачені на рахунок відповідача помилково, оскільки господарських операції з виготовлення лісоматеріалів не відбувалось та не було укладено правочинів у спрощений спосіб.

Позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №15/01-1 від 15.01.2021, в якій просив відповідача повернути помилково сплачені кошти у розмірі 250 000,00 грн. На підтвердження направлення претензії позивач надав опис вкладення в цінний лист від 15.01.2021, поштову квитанцію №084 від 15.01.2021, поштову накладну №084 від 15.01.2021 та роздруківку відомостей з веб-сайту АТ «Укрпошта» про перевірку відправлення № 084.

За доводами позивача, грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн перераховані позивачем на рахунок відповідача є помилково сплаченими та отримані відповідачем без достатніх на те правових підстав, на вимогу позивача відповідачем не повернуті, а тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача помилково сплачених грошових коштів у розмірі 250 000,00 грн, посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 906/1279/16, Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-88цс13.

Відповідач зазначив про наявність між позивачем та відповідачем господарських правовідносин на підставі укладеного договору підряду № 01/10 з надання послуг на розпилювання деревини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав про те, що між позивачем і відповідачем укладено договір підряду № 01/10 з надання послуг на розпилювання деревини від 01.10.2020. Однак, послуги по розпилюванню деревин з боку ТОВ "АРТІС ВУД" не надавались, будь-які акти виконаних робіт між сторонами не складались, між сторонами не було вчинено жодних господарських операцій у 2020 році, які б призвели до виникнення будь-яких зобов`язань. З огляду на те, що позивач стверджує, що спірні грошові кошти не є сумою оплати чи передплати за зобов`язання, а були помилково перераховані. Зі змісту наявного в матеріалах справи договору підряду № 01/10 з надання послуг на розпилювання деревини (надалі - договір), укладеного між ТОВ "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" (замовник) та ТОВ "АРТІС ВУД" (виконавець) вбачається, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується на свій ризик надати послуги по розпилюванні деревини, торцювання, складання на перекладки, ув`язування поліпропіленовою стрічкою і в контейнер пиломатеріалу, виготовленню профільованого матеріалу (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 3.1. договору виконавець зобов`язується прийняти по товарно-транспортній накладній деревину для розпилювання, в кількості яка необхідна для продукції згідно заявки замовника.

Відповідно до п. 3.2. договору виконавець проводить розпилювання деревини, складання на перекладки, ув`язування пиломатеріалу, виготовленню профільного матеріалу згідно Кошторису наданого замовником.

Пунктом 3.3. договору визначено, що виконавець здає готову продукцію замовнику по акту виконаних робіт.

Згідно із п. 3.5. договору, замовник зобов`язався завезти виконавцю деревину для виготовлення пиломатеріалу обрізного та необрізного, профільного матеріалу згідно заявки виконавця.

Пунктами 4.1. - 4.3. договору, визначено порядок оплати, вартості виконаних робіт на підставі акту виконаних робіт, виходячи із вартості наданих послуг за 1 куб.м деревини. Замовник здійснює оплату виконавцю щомісячно за фактично виконану роботу згідно акту виконаних робіт. Форма розрахунку: безготівковий переказ замовника.

Проте, в матеріалах відсутні будь-які докази складання позивачем та направлення відповідачу заявки на підставі п. 3.1. договору, погодженого між сторонами Кошторису (п. 3.2. договору), а також відсутні товарно-транспортні накладні про прийняття відповідачем деревини для розпилювання на підставі договору № 01/10 (п. 3.1).

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції позивач на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «ПУМБ» перерахував кошти в загальному розмірі 250 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням: №44 від 04.11.2020 (призначення платежу: "оплата за роботи з виготовлення лісоматеріалів згідно рах № СФ-211 від 28.10.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 16 666,67 грн), № 75 від 19.11.2020 (призначення платежу: "оплата за роботи з виготовлення лісоматеріалів згідно рах № СФ-211 від 28.10.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 25 000,00 грн).

Дослідивши рахунок-фактуру № СФ-0000211 від 28.10.2020 встановлено відсутність посилання на договір підряду № 01/10 від 01.10.2020, на який посилається відповідач у своїх запереченнях на позов, про що вірно вказав суд першої інстанції.

З аналізу змісту платіжних доручень № 44 від 04.11.2020, № 75 від 19.11.2020 та рахунку-фактури № СФ-0000211 від 28.10.2020 вбачається, що сума рахунку (149 997,60 грн) та загальна сума в платіжних дорученнях не є ідентичними - 250 000,00 грн.

Зі змісту договору № 01/10 від 01.10.2020, судом першої інстанції встановлено про відсутність погодження між сторонами порядку оплати на умовах попередньої оплати.

Пунктом 7.4. договору № 01/10 від 01.10.2020 визначено, що умови цього договору є однаково чинними для обох сторін і можуть бути змінені тільки за спільною угодою сторін із обов`язковим складанням письмового документа.

Крім того, матеріали справи не містять жодних укладених між сторонами додаткових угод до договору та іншого письмового погодження сторонами про внесення змін до договору в частині зміни порядку оплати, а тому твердження відповідача щодо досягнення сторонами згоди про здійснення попередньої оплати судом відхиляються.

У своїх запереченнях на позов відповідач посилається на наявність у позивача заборгованості за договором № 01/10 від 01.10.2020 у розмірі 245 007,96 грн та зазначає про не виконання позивачем зобов`язань щодо прийняття виконаних робіт шляхом підписання актів здачі-приймання.

Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № 15/01-1 від 15.01.2021, в якій просив відповідача повернути помилково сплачені кошти у розмірі 250 000,00 грн. Про що свідчить опис вкладення в цінний лист від 15.01.2021, поштову квитанцію № 084 від 15.01.2021, поштову накладну № 084 від 15.01.2021 та роздруківку відомостей з веб-сайту АТ «Укрпошта» про перевірку відправлення № 084.

Відповідно до відомостей з веб-сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення № 084 було отримано відповідачем - 19.01.2021.

Відповідач у свою чергу надав копію відповіді на претензію позивача № 15/01-1 від 15.01.2021, копію вимоги про сплату боргу за договором № 01/10 від 01.10.2020 у розмірі 245 007,96 грн та Акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за договором № 01/10 від 01.10.2020, а саме: Акт № 3 від 02.11.2020, Акт № 4 від 03.11.2020, Акт № 5 від 03.11.2020, Акт № 6 від 16.11.2020, Акт № 7 від 17.11.2020, Акт № 8 від 19.11.2020.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, надані відповідачем Акт № 3 від 02.11.2020, Акт № 4 від 03.11.2020, Акт № 5 від 03.11.2020, Акт № 6 від 16.11.2020, Акти № 7 від 17.11.2020, Акт № 8 від 19.11.2020 підписані лише з боку відповідача.

На підтвердження направлення позивачу зазначених вище відповідей на претензію позивача № 15/01-1 від 15.01.2021, вимоги про сплату боргу та актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за договором № 01/10 від 01.10.2020 відповідач надав копію опису вкладення в цінний лист № 082 від 03.02.2020 та копію поштової накладної від 03.02.2020, копію опису вкладення в цінний лист № 519 від 18.02.2020 та копію поштової накладної від 18.02.2020. Поштове відправлення № 082 отримано позивачем - 11.02.2021 та № 519 отримано позивачем - 12.03.2021, тобто після звернення позивачем з позовом до суду (29.01.2020). Разом з тим, надані відповідачем Акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг) складені у період з 02.11.2020 по 19.11.2020.

З огляду на що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відхилення посилання відповідача на вказані документи як на правову підставу виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, оскільки Акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за договором № 01/10 від 01.10.2020 підписані в односторонньому порядку лише відповідачем та направлення зазначених Актів здійснювалось відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду.

З огляду на викладене, жодного підтвердження щодо факту надання відповідачем позивачу послуг за договором № 01/10 від 01.10.2020 у сумі 250 000,00 грн. сторонами до суду першої інстанції не надано.

Посилання відповідача на товарно-транспортні накладні між ТОВ "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" та Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», контракт № 1-07/09 від 07.09.2020, укладеного між ТОВ "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" та EXIMCOMPANY OU, з доданими документами (митні декларації, інвойси, пакувальні листи, акт завантаження) також не знайшли свого підтвердження, оскільки надані відповідачем копії зазначених документів складені між позивачем та третіми особами, та стосуються інших правовідносин, які не є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність відповідачем обставин про перерахування позивачем коштів у сумі 250 000,00 грн. на підставі договору № 01/10 від 01.10.2020 та на виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором.

Разом з тим, будь-яких інших правових підстав набуття відповідачем за рахунок позивача коштів у сумі 250 000,00 грн сторонами не зазначено.

Відповідачем обставин наведених у позові належними доказами не спростовано, належних доказів наявності підстав для набуття грошових коштів у сумі 250 000,00 грн суду не надано.

Матеріалами справи не підтверджено про перерахування позивачем грошових коштів у сумі 250 000,00 грн на виконання умов договору № 01/10 від 01.10.2020.

Надані позивачем платіжні доручення № 44 від 04.11.2020, № 75 від 19.11.2020 підтверджують обставини щодо помилковості перерахування позивачем на користь відповідача коштів у сумі 250 000,00 грн та безпідставності набуття відповідачем грошових коштів у вказаній сумі.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВУД-ТРАНС-ЛОГІСТІК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІС ВУД" про стягнення помилково перерахованих коштів у розмірі 250 000, 00 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення та нез`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, про які зазначає апелянт в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Дослідивши наявні у справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІС ВУД» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 у справі №910/1296/21 - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 у справі № 910/1296/21 - залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариствр з обмеженою відповідальністю «АРТІС ВУД».

3. Матеріали справи № 910/1296/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ст.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Ткаченка Б.О. у період з 14.06.2021 по 18.06.2021, перебуванням у відпустці судді Андрієнка В.В. з 22.06.2021 по 25.06.2021 та судді Пашкіної С.А. з 24.06.2021 по 25.06.2021 повну постанову складено та підписано 29.06.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.А. Пашкіна

В.В.Андрієнко