РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/5732/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Фактор"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України"
простягнення 240360,24 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Базовий Фактор" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України" 240360,24 грн, з яких: 216566,33 грн основного боргу, 11154,84 грн пені, 2720,33 грн 3% річних та 9918,74 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №27/07/2020-1 від 27.07.2020 в частині оплати поставленого товару у встановлений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/5732/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

11.05.2021 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що реєстрацію оформлених позивачем як постачальником податкових накладних №№, , на загальну суму 1299398,00 грн, з яких ПДВ на суму 216566,33 грн, було зупинено органами ДФС, внаслідок чого відповідачем було застосовано до позивача штраф на суму 216566,33 грн на підставі п.5.7 укладеного між сторонами правочину.

13.05.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов, заперечив.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Базовий Фактор" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України" (покупець) було укладено договір поставки №27/07/2020-1 (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу українського походження, врожаю 2020 року на умовах, зазначених у цьому договорі (надалі - товар) в розмірі 500 тон+/-5% (п.1.1 договору).

Сторони погодили, що ціна товару буде визначена наступним чином: Цк (CHS)-Тр-6%, де Цк-індикативна ціна на кукурудзу на момент відвантаження, але не пізніше ніж до 01.10.2020 визначена ТОВ "Сіейчес Україна" зерновий термінал М.В.Карго, м.Одеса; Тр-безготівковий транспортний тариф (850 - 950 грн/т). Покупець здійснює оплату товару протягом 1-го банківського дня з моменту завантаження товару на автомобільний транспорт в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, з урахуванням 150000,00 грн передоплати. Зобов`язання щодо оплати товару вважатиметься виконаним покупцем з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Зобов`язання щодо оплати товару вважатиметься виконаним покупцем з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.5 договору).

Термін поставки товару не пізніше ніж 01.10.2020. Товар може передаватись покупцю окремими партіями, але повний його обсяг, визначений цим пунктом, має бути переданий у вказаний термін. Товар приймається покупцем на складі постачальника: с.Козичанка, Васильківський р-н, Київська обл. Факт приймання-передачі товару підтверджується видатковою накладною. При передачі товару постачальник зобов`язується надати покупцю: рахунок - фактуру на оплату товару, податкову накладну, товарну накладну, виписану у день передачі товару, копію свідоцтва платника ПДВ постачальника (п.п.4.1, 4.2, 4.4, 4.5 договору).

Відповідно до п.п.5.5, 5.6, 5.7, 5.8 договору постачальник зобов`язаний, з моменту настання першої події (постачання або оплата за товари), провести реєстрацію виписаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронному вигляді, з урахуванням граничних строків, встановлених відповідно до вимог чинного законодавства України: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. В разі невиконання або неналежного виконання постачальником обов`язку, зазначеного в п.5.6 цього договору, останній сплачує на рахунок покупця штраф в розмірі 100% від суми ПДВ, на яку було виписано податкові накладні, які не були належним чином зареєстровані. У випадку, якщо фіскальними органами державною влади (в тому числі відповідальними за збір податків та зборів) та/або рішенням (постановою) суду буде зменшений податковий кредит покупця по ПДВ за податковими накладними постачальника, зменшені валові витрати покупця на вартість товарів, придбаних у постачальника, донараховані покупцеві податки, збори, та пов`язані з цим штрафні санкції, і це буде пов`язано з анулювання(відміною) державної реєстрації постачальника; виключенням постачальника з реєстру платників податку на додану вартість; встановленням податковим органом або судом недійсної (у тому числі нікчемності) угоди, укладеної між покупцем і постачальником або постачальником і його контрагентом, постачальник зобов`язується впродовж 5 (п`яти) календарних днів з дати відправлення покупцем відповідної вимоги продавцеві по його місцезнаходженню (вказаному в цьому договорі) сплатити покупцеві грошові кошти в розмірі рівному сумі, на яку покупцеві зменшений податковий кредит по ПДВ, зменшені валові витрати, донараховані податки, збори, нараховані штрафні санкції. У випадку якщо акт (дії) фіскального органу державної влади або рішення суду (які стали основою для виникнення зобов`язань постачальника по відшкодуванню завданої шкоди покупцю) в подальшому, протягом одного року, будуть визнані незаконними і скасовані (повністю або частково), покупець зобов`язаний повернути постачальнику отримані від нього грошові кошти у відповідному розмірі (пропорційно, залежно від того, в якій частині акт/дії/рішення визнані незаконними, скасовані, змінені).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.8.1 договору).

Згідно видаткових накладних №3 від 28.10.2020 на суму 924198,00 грн, №4 від 29.10.2020 на суму 375200,00 грн та відповідних товарно-транспортних накладних позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1299398,00 грн.

Відповідачем було сплачено за поставлений позивачем товар наступним чином: 150000,00 грн - 28.07.2020, 408333,00 грн - 28.10.2020, 524498,67 грн - 29.10.2020, а всього на загальну суму 1082831,67 грн, що підтверджується відповідними виписками банку з рахунку позивача.

29.12.2020 відповідачем на адресу позивача надіслано лист №1 від 29.12.2020 про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме суми штрафу, нарахованого відповідачем згідно умов п.5.6 договору, та суми основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар у розмірі 216566,33 грн.

В свою чергу, 04.01.2021 позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу про оплату заборгованості на суму 216566,33 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, у відповідь на вказану вимогу позивача, відповідач пропонував укласти мирову угоду, в якій зазначив про нарахування ДФС відповідачу штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 20009,60 грн у зв`язку з чим пропонував позивачу сплатити 196556,73 грн боргу протягом 3-х днів (за вирахуванням суми штрафу).

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок за укладеним між сторонами договором, в частині передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 1299398,00 грн виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п.3.2 означеного правочину, за поставлений позивачем товар у строки, погоджені між сторонами не оплатив, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України" виникла відповідна заборгованість.

Щодо тверджень, які викладені відповідачем у відзиві на позов суд зауважує наступне.

Як вже вказувалось судом, відповідно до п.п.5.5, 5.6 договору постачальник зобов`язаний, з моменту настання першої події (постачання або оплата за товари), провести реєстрацію виписаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в електронному вигляді, з урахуванням граничних строків, встановлених відповідно до вимог чинного законодавства України: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. В разі невиконання, або неналежного виконання постачальником обов`язку зазначеного в п.5.6 цього договору, останній сплачує на рахунок покупця штраф в розмірі 100% від суми ПДВ, на яку було виписано податкові накладні, які не були належним чином зареєстровані.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем були зареєстровані податкові накладні №6 від 28.10.2020 та №8 від 29.10.2020 на загальну суму 1299398,00 грн, що підтверджується квитанцією №2 від 18.11.2020.

В подальшому, реєстрацію вказаних накладних було зупинено органами ДФС.

Згідно рішень про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних №2194751/32985364 від 02.12.2020, №2194752/32985364 від 02.12.2020 податкові накладні №6 від 28.10.2020 та №8 від 29.10.2020 на загальну суму 1299398,00 грн, складені позивачем на виконання договору поставки №27/07/2020-1 від 27.07.2020, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних без порушень граничних строків їх подання.

Таким чином, факт зупинення реєстрації податкових накладних фіскальними органами в даному випадку не свідчить про невиконання позивачем своїх зобов`язань з реєстрації податкових накладних з огляду на встановлені судом обставини реєстрації таких накладних податковими органами без порушень граничних строків їх подання.

Крім того, жодних доказів, які б свідчили про застосування податковими органами до відповідача штрафу за порушення строку реєстрації податкових накладних, або зменшення податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з позивачем відповідачем не надано.

Суд відхиляє твердження відповідача у відзиві на позов щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме суми штрафу, нарахованого відповідачем позивачу за неналежне виконання постачальником обов`язку з реєстрації податкових накладних згідно умов п.5.6 договору та суми основного боргу відповідача за поставлений позивачем товар у розмірі 216566,33 грн згідно листа відповідача №1 від 29.12.2020 про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з тим, що умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань; за відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Судом встановлено, що позивач взагалі не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати штрафу за порушення податкового законодавства України, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Таким чином направлення заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обов`язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором товар.

Питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов договору в частині недотримання постачальником вимог податкового законодавства України не є предметом розгляду даної справи, відтак, підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Відтак за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 216566,33 грн основного боргу за договором поставки №27/07/2020-1 від 27.07.2020 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 11154,84 грн за період з 30.10.2020 до 31.03.2021, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Статтею 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, з наведених вище положень чинного законодавства України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, в укладеному між сторонами правочині сторонами не передбачено забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі своєчасної оплати товару у вигляді пені, розмір неустойки актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, оскільки зазначена норма стосується регулювання фінансової і банківської діяльності, а не правовідносин сторін у справі, що розглядається, які виникли з договору поставки товару.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2720,33 грн за період прострочення з 30.10.2020 по 31.03.2020 та 9918,74 грн інфляційних нарахувань за період прострочення з 30.10.2020 по 31.03.2021 (фактично нараховано за період з листопада 2020 року по лютий 2020 року включно).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті товару за договором, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який наведений позивачем у позовній заяві, є арифметично вірним. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 2720,33 грн та 9918,74 грн інфляційних нарахувань.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Фактор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України".

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Колос України" (03062, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 67, корпус 2, ідентифікаційний код 39385574) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Базовий Фактор" (04053, місто Київ, вул.Січових Стрільців, будинок 10, ідентифікаційний код 32985364) 216566 (двісті шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн 33 коп. основного боргу, 3% річних на суму 2720 (дві тисячі сімсот двадцять) грн 33 коп., 9918 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 74 коп. інфляційних втрат та 3438 (три тисячі чотириста тридцять вісім) грн 08 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова