ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" червня 2021 р. Cправа № 902/318/21

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н., Київська обл., 08162)

до:Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка" (вул. Аграрна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330)

про стягнення 313768,66 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

01.04.2021 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка" про стягнення 313 768,66 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/318/21 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 05.04.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/318/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28.04.2021 р.

28.04.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/3938/21 від 28.04.2021 р.), в якому останній проти позову заперечує та просив суд відмовити в задоволенні позову.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились представник позивача та представник відповідача.

В судовому засіданні 28.04.2021 р. було оголошено перерву в розгляді справи до 28.05.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представники відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 28.04.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 22.06.2021 р.

05.05.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/4002/21 ід 05.05.2021 р.), в якому останній підтримав позицію викладену у позовній заяві.

На визначену дату судом в судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 28.04.2021 р., при цьому від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку із погіршення стану здоров`я.

Пунктом 2 частини 3 статті 202 ГПК України, передбачено якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі повторної неявки незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому вважає за необхідним відмовити в задоволенні клопотання представника позивача.

Представник відповідача не з`явився, при цьому суд зауважує, що про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 28.04.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті та задоволено клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 24.05.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 17.06.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, при цьому адресована відповідачу ухвала суду від 24.05.2021 р. справі, вручена останньому 04.06.2021 р., що підтверджується витягом з сервісу відстежень підприємства "Укрпошта".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд встановив.

Між ТОВ «Агрозахист Донбас» (надалі Продавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Аквавіка» (надалі-Покупець) було укладено договір поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р..

Пунктом 1.1. договору між сторонами було погоджено, що в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

За даним Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що с невід`ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.

Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Вартість тари, упаковки в якій постачається Товар, входить до ціни Товару (п.п. 2..1.,2.2.,2.3.,2.4. договору).

Умовами договору було погоджено, а саме пунктами 3.1. та 3.2., що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору.

В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = А1/А2*В, де С - сума належна до оплати; В - ціна Товару на момент підписання Додатку; А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

На виконання умов договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р., Позивач відпустив Відповідачу товар за наступними документами:

- додаток №1 від 30.01.2020 р. до договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р. на суму 173895,26 грн, за видатковою накладною №165 від 31.01.2020 р., за довіреністю №10 від 31.01.2020 р., на суму 27295,22 грн. та за видатковою накладною №951 від 25.03.2020 р. на суму 66605,76 грн. Усього за цим додатком було отримано товару на суму 93900,98 грн.

За умовами п.3 даного додатку, Відповідач зобов`язався здійснити оплату 20% вартості товару в строк до 10.02.2020 р. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язався здійснити до 15.10.2020 р.

-додаток №2 від 31.01.2020 р. до договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р. на суму 147744,00 грн, за видатковою накладною №177 від 31.01.2020 р., за довіреністю № 9 від 31.01.2020 р., на суму 147744,00 грн.

За умовами п.3 даного додатку, Відповідач зобов`язався здійснити оплату 100% вартості товару в строк до 31.03.2020 р.

Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язався здійснити до 31.03.2020 р. Товар було повернуто Покупцем. Штрафні санкції за цим додатком нараховуються з 01.04.2020 р. по 09.08.2020 р.

-додаток №3 від 18.02.2020 р. до договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р. на суму 327131,77 грн, за видатковою накладною №215 від 21.02.2020 р., за довіреністю №15 від 21.01.2020 р., на суму 327131,77 грн. За умовами п.3 даного додатку, Відповідач зобов`язався здійснити оплату 10% вартості товару в строк до 24.02.2020 р. Остаточний розрахунок за отриманий товар Покупець зобов`язався здійснити до 15.10.2020 р. за видатковою накладною № 4009 від 02.09.2020 р., за довіреністю № 63 від 02.09.2020 р., на суму 43507,24 грн.

Відповідно до п.3.5 Договору товар мав бути оплачений не пізніше 10 днів з моменту отримання за відповідною накладною. Відповідач був сповіщений про необхідність сплати коштів за додатком до 15.10.2020 року листом від 15.09.2020 року.

Також, відповідно до п.3.2 Договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р. сторони домовились, що у тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу : С =А1:А2*В, де С - сума належної оплати; В-ціна товару на момент підписання додатку, А1- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на міжбанківському валютному ринку(МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Відповідно до п.3.3 всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з врахуванням п.3.2 Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2 даного Договору, Сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків» Ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на Покупця.

Відповідно до п.3.4 при відсутності підписаного сторонами Акт звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору.

Крім того, умовами договору було встановлено, що за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п.7.1. договору).

Так, пунктом 7.1.1. договору крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору Покупець: за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення; за відмову від отримання або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою с ЗЗР або Мінеральні добрива, сплачує штраф в розмірі 50% процентів вартості не отриманої або повернутої продукції; за відмову від отримання продукції або в разі необґрунтованого повернення продукції, якою є Насіння, сплачує штраф в розмірі 100% (сто) процентів вартості не отриманої продукції або повернутої продукції.

Так, позивачем в позові стверджується, що остаточний розрахунок за придбану продукцію Відповідач мав здійснити до 15.10.2020 р., але станом на 15.10.2020 р. Відповідач не сплатив суму основної заборгованості у розмірі 369 539,38 грн. Сплачено її було лише 06.11.2020 р.

З врахуванням викладеного позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми несплаченої курсової різниці в розмірі 84 659,35 грн, суму 48 % річних в розмірі 54 064,87 грн, суму пені в розмірі 15098,90 грн, суму штрафу в розмірі 149 185,01 грн та суму інфляційних втрат 9 450,09 грн.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, в якому останній зазначив наступне: коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивача можливості отримання прибутку; зазначає, що іноземна валюта індексації не підлягає, тому вимоги про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, не визнано законними й обґрунтованими; крім того вказує, що оскільки Акт звіряння взаємних розрахунків доданих до позовної заяви у господарський суд, а отже фактично підтверджує відсутність претензій щодо виконання відповідачем обов`язків за договором поставки № 2020Іл/ від 30.01.2020 р. заперечує проти нарахованих 48 % річних; зазначає, що позивач ТОВ «Агрозахист Донбас» до матеріалів справи долучив лише розрахунки, із зазначеним курсом іноземної валюти, без жодного посилання на джерело походження інформації про валютний курс, не надано Позивачем ТОВ «Агрозахист Донбас» також жодних документів, роздруківок з архіву сайту Національного банку України, або інших сайтів котрі передбачають збереження архівних даних по курсу іноземних валют по відношенню до гривні; крім того зазначає, що форс-мажор є підставою для звільнення сторони від відповідальності за невиконання (неналежне) виконання зобов`язання, очевидно, що коронавірусна інфекція (COVID-19, SARS-CoV-2) є надзвичайною обставиною, оскільки носить винятковий загальнонаціональний характер (а навіть загальносвітовий характер) та знаходиться поза межами впливу Сторін договору. В той же час, ця пандемія та обмеження, запроваджені у зв`язку із нею органами державної влади та місцевого самоврядування, є і невідворотною (непереборною) обставиною, оскільки мають неминучий характер, зумовлений зовнішніми факторами; водночас у відзиві на позовну заяву відповідач вважає, що із матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій: станом на день звернення до суду є відсутньою основна сума заборгованості за договором поставки, а залишилась не сплаченою лише сума курсової різниці безпідставно нарахованої Позивачем у строк до 25.03.2021 року; у договорі поставки сторони суттєво збільшили розмір процентів річних та період нарахування штрафних санкцій, в порівнянні з тими, які передбачені статтею 625 ЦКУ та ст. 232 Господарського кодексу України; розмір майнової відповідальності СТОВ «Аквавіка» є неспіврозмірним з розміром простроченого платежу; пеня, відповідно до законодавства, є фінансовою санкцією, спрямованою на спонукання сторони , винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засобом збагачення, враховуючи той факт що Позивач у позовній заяві сам зазначає, що остаточний розрахунок за придбану продукцію СТОВ «Аквавіка» було сплачено 06.11.2020 р. у повному обсязі; ТОВ «Агрозахист Донбас» не обґрунтовано завдання йому збитків саме через порушення відповідачем зобов`язань за договором, а також розміру збитків, який би відповідав нарахованим штрафним санкціям.

За наслідками розгляду справи суд дійшов наступного висновку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 Цивільного Кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст.691 Цивільного Кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За матеріалами справи встановлено, що на виконання умов Договору Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 612 283,99 грн, що підвереджується - видатковою накладною №165 від 31.01.2020 р. на суму 27 295,22 грн та за видатковою накладною №951 від 25.03.2020 р. на суму 66 605,76 грн.; видатковою накладною №177 від 31.01.2020 р. на суму 147 744,00 грн; видатковою накладною №215 від 21.02.2020 р., за довіреністю №15 від 21.01.2020 р., на суму 327 131,77 грн.

Як слідує з матеріалів справи та умов укладеного договору та додаткових угод Відповідач остаточний розрахунок за придбану продукцію мав здійснити до 15.10.2020 р., але станом на 15.10.2020 р. за Відповідачем рахувалась сума основної заборгованості у розмірі 369 539,38 грн, яка була сплачена останнім 06.11.2020 р.

Тому предметом розгляду у даній справі є вимога Позивача про стягнення з відповідача суми несплаченої курсової різниці в розмірі 84 659,35 грн, суму 48 % річних в розмірі 54 064,87 грн, суму пені в розмірі 15 098,90 грн, суму штрафу в розмірі 149 185,01 грн та суму інфляційних втрат 9 450,09 грн.

Водночас суд зазначає, що відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача в повному обсязі, крім того у відзиві зазначив про можливість зменшення нарахованих штрафних санкцій, у звязку із ти що розмір майнової відповідальності відповідача є неспірозмірним з розміром простроченого платежу, а також, зазначино про те, що на момент звернення позивача до суду з позовом є відсутня основна сума заборгованості.

Стосовно заявленої суми несплаченої курсової різниці суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2 Договору поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р. сторони домовились, що у тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу : С =А1:А2*В, де С - сума належної оплати; В-ціна товару на момент підписання додатку, А1- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2- (курс МВР дол.США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Суд зауважує, що станом на момент укладання Договору Поставки №2020Іл/20 від 30.01.2020 р, курс МВР України становив за 1 долар США -24,91 грн за 1 Євро - 26,48 грн та станом на момент здійснення повної оплати за договором (15.10.2020 р.) курс МВР України становив за 1 долар США - 27,65 грн. за 1 Євро - 33.32

Так, як судом встановлено що Відповідач повинен був сплатити суму заборгованості 15.10.2020 р. з урахуванням курсової різниці, але Відповідач прострочив виконання заборгованості за договором та відмовився сплачувати курсову різницю за договором. Курсова різниця згідно розрахунку становить - 84 659, 35 грн, яка є підтвердженою та підлягає задоволенню.

Судом розглянуто вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 48 % річних в розмірі 54 064,87 грн, пені в розмірі 15 098,90 грн, штрафу в розмірі 149 185,01 грн та суму інфляційних втрат 9 450,09 грн за наслідками чого суд зазначає.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 7.1.1., 7.8. договору поставки передбачено, що крім відповідальності, передбаченої п. 7.1. даного договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

В разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Згідно приписів ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, судом встановлено, що зобов`язання по сплаті вартості отриманого згідно видаткової накладної товару Відповідачем виконано у повному обсязі 06.11.2020 р., тобто у строк більше 5 днів, що є підставою для нарахування пені та штрафу в порядку п.п. 7.1.1., 7.8. договору поставки, враховуючи арифметичну правильність обрахунку відповідної штрафної санкції, суд дійшов висновку про обґрунтованість та під ставність вимоги позивача про стягнення з відповідача 149 185,01 грн штрафу та пені в розмірі 15 098,90 грн. (Розрахунок додається)

Разом з тим судом враховується, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 р. у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 р. у справі № 908/1843/17.

Суд враховує правову природу штрафу, яка є відмінною від пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Можливість нарахування штрафу залежно від період прострочення не передбачено ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Штраф є одноразовим платежем, котрий обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Вирішуючи питання щодо остаточного розміру сум пені, штрафу які підлягають стягненню, суд виходить з наступного.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р.).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, штрафу які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, у справі №902/417/20 (Постанова ВП ВС від 18.03.2020 року) Велика палата виключила мотиви судів попередніх інстанцій щодо ототожнення понять пені та відсотків річних.

Суд зауважує, що одночасне стягнення пені та штрафів створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача. Водночас суд зауважує, що сума заборгованості сплачена відповідачем повністю.

Разом з тим, відповідач у відзиві, окрім іншого, просив зменшити штрафні санкції у зв`язку із введенням карантинних обмежень державою, а тому відповідач не міг врахувати вплив непереборних обставин на ведення господарської діяльності.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення як пені, так і штрафів з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення на 50% сум пені, штрафів.

Зменшення даних виплат за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача та відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Враховуючи викладене до стягнення з Відповідача підлягає пеня в розмірі 7 549,45 грн та штрафу в розмірі 74 592,50 грн.

Стосовно заявлених до стягнення 48 % річних в розмірі 54 064,87 грн суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" розрахунок відсотків річних з урахуванням умов пунктів договору, якими встановлено порядок нарахування відсотків річних, дійшов висновку, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду. (розрахунок додається)

Разом з тим відповідно до ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч.1 ст.627 визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру. Разом з тим, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Таким чином, суд, опираючись на встановлені обставини справи, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на вимоги розумності та справедливості, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вважає за необхідне зменшити розмір процентів річних на 50%, тобто до стягнення підлягає 27 032,43 грн.

Разом з тим суд враховує:

- що встановлений у договорі збільшений розмір процентів річних є мірою цивільно-правової відповідальності, що є додатковим тягарем для боржника;

- відсутність підстав вважати, що порушення зобов`язання відповідачем потягло за собою значні збитки для позивача;

Окремо слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення процентів річних. При цьому вирішення питання та розмір такого зменшення закон відносить на розсуд суду.

Стосовно нарахованих 9 450,09 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 у справі 6-36736/10).

Верховний Суд України та Верховний Суд зробили висновки про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Причому немає значення застосовано позивачем еквівалент іноземної валюти чи ні (постанови Верховного Суду України: від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17, від 21.12.2016 у справі № 6-1672цс16, від 18.05.2016 у справі № 6-474цс16 та від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15; постанови Верховного Суду: від 25.11.2019 у справі № 130/1058/16 (провадження № 61-23789св18), від 23.10.2019 у справі № 369/661/15-ц (провадження № 61-31485св18), від 23.09.2019 у справі № 638/4106/16-ц (провадження № 61-26034св18), від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15-ц (провадження № 61-21851св18), від 11.10.2018 у справі № 905/192/18).

Порядок зміни ціни та оплати: відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на Товар за даним Додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного Додатку. Оплата вартості Товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів. У разі, якщо на дату оплати Товару курс продажу долара США, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті оплати Товару, зменшився порівняно з курсом продажу долара США, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті поставки Товару (окремої партії товару), то перерахунок вартості Товару, що підлягає оплаті, не здійснюється.

Курс продажу долара США на міжбанківському валютному ринку - курс гривні для продажу долара США за гривні по міжбанківському курсу гривні, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті розрахунку, і який публікується на сайті: www/kurs/com/ua (міжбанківський курс, продаж USD/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування - офіційний курс гривні до долару США, встановлений Національним банком України.

Згідно примітки, сторони обумовили, що в тому випадку, якщо курс долару США на день оплати є вище за курс долару США на день підписання даного додатку, сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S=(А1/ А2)*В, де S - Загальна вартість Товару в гривнях з ПДВ на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті); В - Загальна вартість Товару в гривнях з ПДВ на момент підписання даного додатку; А2- курс долару США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання даного додатку; А1- курс долару США на міжбанківському валютному ринку Украйни до гривні на день перерахування суми платежу.

Відтак, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню судом частково.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, зменшення судом пені, штрафів, 48% річних на підставі вимог ст. 533 ЦК України, не впливає на розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 226, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Аквавіка" (вул. Аграрна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинонобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н., Київська обл., 08162, ) 84 659,35 грн сума курсової різниці; 7 549,45 грн сума пені; 74 592,50 грн сума штрафу; 27 032,43 грн 48 % річних та 4 545,13 грн витрат на сплату судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення суду надіслати згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 30 червня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Машинобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н., Київська обл., 08162)

3 - відповідачу (вул. Аграрна,1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330)