ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1152/17 (909/823/20)

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. при секретарі судового засідання Попович Л.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Ольва", вул. Петраша, буд.30, смт. Богородчани, Івано-Франківська область,77701

до відповідача 1: Приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Галина Іванівна вул. Шевченка,53, корп.6, смт. Богородчани, Івано-Франківська область,77701

до відповідача 2: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-фінанас груп", м.Івано-Франківськ, вулиця Тарнавського, 4, 76018,

про: визнання недійсним та скасування запису державної реєстрації прав

за участю:

від позивача - арбітражний керуючий Рибачук В.В. ліквідатор ПП "Ольва", свідоцтво №830 від22.05.2013року.

від відповідача: Бойчук Я.В., довіреність від 24.01.2020-представник; адвокат

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Ольва" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідачів - приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г.І та ОСОБА_1 .

Позивач у позовній заяві просить суду :

1..визнати недійсним запис про державну реєстрацію прав, номер запису про право власності /довірчої власності : номер запису про право власності /довірчої власності : 35245881 від 29.01.2020 прийняте приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Галина Іванівна, адреса: АДРЕСА_2 ,

2. скасувати внесений на його підставі запис № 35245881 від 29.01.2020 державної реєстрації про право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 204).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 30.09.2020 позовну заяву Приватного підприємства "Ольва" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви. 13.10.2020 до канцелярії суду ПП "Ольва" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.10.020, згідно зі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи № 909/1152/17 про банкрутство ПП "Ольва", відкрито провадження за заявою, визначено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г. належним чином засвідчені копії документів реєстраційної справи, на підставі яких проведено реєстраційні дії.

12.11.2020 приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г.І. адресувала суду відзив на позов ( вх.15496/20 від 12.11.2020) у якому просить у позові відмовити, зазначає, що позивачем при зверненні до суду помилково визначено її як відповідача у справі.

Ухвалою-повідомленням Господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2020 відкладено підготовче засідання на 22.12.2020. Ухвалою суду від 22.12.2021 суд продовжив строк підготовчого провадження, відклав підготовче засідання на 26.01.2021.

01.12.2020 позивач надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

18.01.2021 приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г.І. адресувала суду договір купівлі-продажу квартири та документи на підставі яких здійснено держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Судове засідання 26.01.2021 не відбулось, ухвалою суду від 02.02.021 підготовче засідання призначено на 02.03.2021.

11.02.2021 ліквідатор боржника "Ольва" подав суду клопотання про залучення Головного управління ДПС у Івано-Франківській області до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтування заяви зазначено, що Головне управління ДПС у Івано-Франківській області є кредитором у справі про банкрутство " Ольва".

Ухвалою суду від 02.03.2021 суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви позивача ПП "Ольва" про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ГУ ДПС в Івано-Франківській області.; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучити Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-фінанас груп", м.Івано-Франківськ, вулиця Тарнавського, 4, підготовче засідання відкладено, встановлено процесуальні строки.

Рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 23 лютого 2021р., з 26 лютого 2021р. в Івано-Франківській області запроваджений червоний рівень епідемічної небезпеки, у зв"язку з чим судове засідання не відбулось.

Ухвалою суду від 30.03.2021 підготовче судове засідання призначено на 18.05.2021. У судовому засіданні протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті 16.06.2021.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить у позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить у позові відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши вимоги та доводи, викладені у позовній заяві та заперечення, викладені у відзивах на позовну заяву, судом встановлено наступне.

12.07.2010 між фізичною особою ОСОБА_2 та ПП "Ольва", що здійснювало будівництво багатоквартирного будинку в АДРЕСА_3 , було досягнуто домовленості про купівлю-продаж в цьому будинку квартири, ( попередній договір) .

Відповідно до досягнутої домовленості, позивач мав поетапно внести кошти по сплаті вартості вказаної квартири, а ПП "Ольва" взяло на себе обов`язок завершити будівництво будинку та передати квартиру йому як покупцю не пізніше 1-го кварталу 2009 року.

Оскільки засвідчити нотаріально укладений договір-купівлі продажу квартири в будинку, будівництво якого не завершено, не було можливості, то умови досягнутої домовленості були викладені в договорі, який названо попереднім від 28 від 12.07.2010року. який укладений в письмовій формі.

У цьому договорі були зазначені усі істотні умови купівлі-продажу згаданого об`єкту нерухомості.

На виконання умов договору, позивачем у строки обумовлені сторонами було внесено в касу відповідача кошти на оплату повної вартості квартири, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії квитанцій до прибуткового касового ордера.

Таким чином ОСОБА_2 повністю виконав усі умови договору.

В 2009 року директор ПП "Ольва" фактично передав ОСОБА_2 ключі від квартири і повідомив, що ОБТІ виготовляє документи на право власності.

ПП "Ольва" з метою забезпечення виконання зобов`язань по договорах про надання невідновлювальної кредитної лінії від 25.0б.2007р., 10.10.2007р., передало ПАТ "КБ Надра" належний підприємству об`єкт незавершеного будівництва, земельна ділянка, для будівництва п`ятиповерхового житлового будинку, АДРЕСА_3 , 5-ти поверховий житловий будинок, земельна ділянка для будівництва 5-поверхового житлового будинку, кадастровий номер 010010416, адреса: АДРЕСА_4 , номер РПВН: 17845324, кадастровий номер: 010010416.

11.10.2018р. між ПАТ КБ "НАДРА" та ТОВ "ЗАХІД-ФІНАНС ГРУП" укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно яких до ТОВ "ЗАХІД-ФІНАНС ГРУП" перейшли права вимоги кредитора за Договором про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування №1547/2007 від 10.10.2007р. та договором іпотеки від 03.09.2009р. №3728.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2019 у справі №909/1152/17 у справі про банкрутство ПП "Ольва" здійснено процесуальну заміну кредитора (заявника) ПАТ "КБ "Надра" та ТОВ "Захід-Фінанс Груп" стосовно вимог за договором про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування №1547/2007 від 10.10.2007 та договором іпотеки від 03.09.2009 №3728, яким забезпечувалося виконання кредитного договору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019 у справі №909/1152/17 визнано вимоги як забезпеченого кредитора - ПАТ "Комерційний банк "Надра" у сумі 5 472 900,51 грн., що виникли внаслідок неналежного виконання вимог кредитного договору 1547/2007 від 10.10.2007 (правонаступником якого є ТОВ "Захід-Фінанс Груп") і зобов"язано розпорядника майна їх окремо внести до реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, ТОВ "ЗАХІД-ФІНАНС ГРУП" з 11.10.2018р. є іпотекодержателем майна ПП "Ольва", а з 14,03.2019р. набуло статусу забезпеченого кредитора боржника у справі №909/1152/17 про банкрутство ПП "Ольва".

При цьому ТОВ "ЗАХІД-ФІНАНС ГРУП" як іпотекодержатель майна боржника ПП "Ольва" на підставі вимог ст, 1 Закону України "Про іпотеку" мав право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами в порядку, визначеному цим Законом, зокрема в порядку ст. 37 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

При цьому Державний реєстратор у відповідності з п.п. 1, 14 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та за відсутності передбачених ст. 24 даного Закону підстав для відмови в державній реєстрації здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ "ЗАХІД-ФІНАНС ГРУП" на іпотечні квартири.

ТОВ "Захід фінанс-груп" вчинило дії щодо реалізації прав іпотекодежателя.

29.01.2020року між ТОВ "Захід фінанс-груп" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець (товариство) передає у власність кваритиру, а покупець приймає квартиру та сплачує за неї обговорену грошову суму.

Предметом цього договору є квартира АДРЕСА_5 .

Право власності №34328215 зареєстровано за ТОВ "Захід фінанс-груп" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.11.2019року, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 204.

На підставі укладеного договору купівлі-продажу здійснено державну реєстрацію переходу права власності, а саме: право власності/довірчої власності номер запису про право № 35245881 від 29.01.2020 прийняте приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г.І. про право приватної власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 .

Ст. 1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Відповідно до ст, 5 Закону України "Про іпотеку" встановлено предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України "Про іпотеку" передача в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершене, будівництва та майнових прав на них.

Частиною 2 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Відповідно до ч, 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель можи задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно п.п. 1, 14 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Абз. 2 ч. 8 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Ч. З ст. 42 Кодексу встановлено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину,

За приписами ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Договір купівлі-продажу на підставі якого здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким положенням Конституції України кореспондують приписи статей 319, 328 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частин першої, другої статті 182 цього ж Кодексу право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Отже, суд приходить до висновку що нерухоме майно, стосовно якого здійснена державна реєстрація права власності, набуто відповідно до чинного законодавства, підстав для визнання недійсним запису про державну реєстрацію та скасування внесений на його підставі запис - відсутні.

Крім того, судом враховано, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час прийняття оскаржених рішень та звернення з позовом у цій справі) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 вищевказаного Закону викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діє на час ухвалення рішення у даній справі), на відміну від положень ч.2 ст. 26 Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення рішення у даній справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що у п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Звертаючись 25.09. 2020 року (вже після внесення змін до Закону) із позовною заявою позивачем не було враховано в повній мірі наведені вище зміни в законодавстві.

Суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до положень частини другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ГПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Як вже було зазначено судом, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вимога про скасування запису державного реєстратора від 28.01.2020 № 35221390 не є тотожною до вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог ПП "Ольва" до приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Галина Іванівна вул. Шевченка, 53, корп.6, смт. Богородчани, Івано-Франківська область суд зазначає наступне.

За змістом ст.48 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача (співвідповідача) у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який має право подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася з заявою про вчинення нотаріальної дії.

У той же час позивач не скористався своїм правом на подання заяви про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.. Між тим, суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача, або залучати до участі у справі третю особу, оскільки для цього необхідна подання вмотивованої заяви позивача у порядку та строки, передбачені ГПК.

Враховуючи вищенаведене, приходить до висновку про відмову у позові.

Як вказують частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України). У відповідності до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Також, суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 30.09.2020 у справі відстрочено арбітражному керуючому (ліквідатору) ПП "Ольва" Рибачуку В.В. сплату судового збору за звернення з позовом до суду до ухвалення судового рішення по даному спору.

Згідно статті 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року у розмірі 2102,00 гривні.

Отже, згідно вищевказаних приписів законодавства, при поданні до суду ліквідатором боржника слід було сплатити судовий збір у розмірі 4 204,00грн. (2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідних розмірах за подання до суду заяви після відстрочення ухвалою суду сплати судового у цій справі.

Приписами п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року визначено, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про покладення судових витрат зі сплати судового збору в загальній сумі 4 204,00 грн на позивача -ПП "Ольва" згідно вимог ст. 129 ГПК України та стягнення відповідних витрат із ПП "Ольва" в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 11, 12, 13, 18, 42, 73, 74,75, 76-79, 86, 123, 129, 210, 232, 233, 236-238, 240-242, 256, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив :

1. Відмовити у задоволенні позову ПП "Ольва" вул. Петраша, буд.30, смт. Богородчани, Івано-Франківська область,77701 до приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округа Івано-Франківської області Максьом Г.І. вул. Шевченка,53, корп.6, смт. Богородчани, Івано-Франківська область та фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування запису державної реєстрації прав № 35245881 від 29.01.2020 про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_6 .

2. Стягнути з Приватного підприємства "Ольва", вул. Петраша, буд.30, смт. Богородчани, Івано-Франківська область,77701 () в дохід Державного бюджету України - 4 204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири грн.) - судового збору. (Отримувач коштів: ГУК в Iвано-Франківській області ./ТГ Ів.-Фр./ 22030101, код отримувача (код за , банк отримувача казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача МФО 899998 рахунок отримувача UA3009612, код класифікації доходів бюджету 22030101).

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.06.2021

Суддя Шкіндер П.А.