ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/158/21

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"

про стягнення пені та штрафу,

за участю представника:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (далі відповідач) про стягнення пені та штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на порушення відповідачем умов договору про закупівлю товару №5236-ДнОЭ від 21.01.2019 року, згідно з якими відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язувався поставлений товар прийняти і оплатити.

Відповідач поставив товар позивачу із порушенням строку, встановленого умовами договору, тому позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 15 016,44 грн. пені та 25 284,75 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу запропоновано в строк до 18.02.2021 року надати суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (пред`явити зустрічний позов), а також докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 17.03.2021 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07 квітня 2021 року.

31 березня 2021 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в задоволенні якої судом було відмовлено, про що постановлено ухвалу суду від 05.04.2021 року.

06 квітня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 01.04.2021 року, в якій вона просила суд стягнути з відповідача 25 284,75 грн. пені та 14 033,92 грн. штрафу.

07 квітня 2021 року в засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

07 квітня 2021 року підготовче засідання відкладено на 28 квітня 2021 року, про що постановлено ухвалу суду.

16 квітня 2021 року на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в задоволенні якої судом було відмовлено, про що постановлено ухвалу суду від 21.04.2021 року.

28 квітня 2021 року в засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 28.04.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 02 червня 2021 року.

14 травня 2021 року через електронну адресу Господарського суду Київської області та 19 травня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача, які були задоволені судом.

02 червня 2021 року в судове засідання представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 30 червня 2021 року.

30 червня 2021 року представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 17.03.2021 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

21 січня 2019 року між акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (далі відповідач) був укладений договір про закупівлю товару №5236-ДнОЭ (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язувався поставлений товар прийняти і оплатити.

Згідно з п. 3.1 договору, сума цього договору становить: 421 412,50 грн. (чотириста двадцять одна тисяча чотириста дванадцять грн. 50 коп.) без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% - 84 282,50 грн. (вісімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят дві грн. 50 коп.). Разом з ПДВ 505 695,00 грн. (п`ятсот п`ять тисяч шістсот дев`яносто п`ять грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 3.2 договору, ціна на товар, що поставляється, вказується в специфікації (п. 1.1 цього договору) та є незмінною протягом строку дії цього договору крім випадків, встановлених діючим законодавством України.

Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що строк поставки товару: протягом 45 календарних днів після відправлення письмової заявки позивача протягом дії договору. Поставка товару на склад позивача здійснюється з обов`язковим попереднім узгодженням дня, товару, що поставляється, з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача заявки на поставку №4485/1001 від 04.02.2019 року, на суму 256 245,60 грн. та №43353/1001 від 09 серпня 2019 року, на суму 250 286,40 грн. копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 5.5 договору, товар вважається поставленим позивачу з дати підписання сторонами видаткових накладних (дата поставки товару).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем поставлено, а позивачем прийнято товар, що підтверджується видатковими накладними: №722 від 13 березня 2019 року, на суму 58 102,20 грн.; №1352 від 17 травня 2019 року, на суму 195 908,70 грн.; №1822 від 05 липня 2019 року, на суму 64 061,40 грн.; №2883 від 29 жовтня 2019 року, на суму 250 286,40 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За твердженнями представника позивача, відповідач зобов`язання щодо поставки товару позивачу за вищевказаними накладними виконав із порушенням строку, встановленого пунктом 5.1 договору. Крім цього, за видатковою накладною №1822 від 05 липня 2019 року, відповідачем поставлено позивачу товар частково, а саме на суму 1 862,00 грн. без ПДВ. (2 234,70 грн. з ПДВ.).

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача вимогу №26189/1001 від 09 липня 2020 року, в якій представник позивача просив сплатити пеню та штраф за порушення строків поставки товару відповідачем.

Відповідач відповіді на вищевказану вимогу не надав, пеню та штраф не сплатив.

У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання щодо поставки товару виконав із порушенням строків, передбачених пунктом 5.1 договору, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 15 016,44 грн. пені та 25 284,75 грн. штрафу.

06 квітня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 01.04.2021 року, в якій вона просила суд стягнути з відповідача 14 033,92 грн. пені та 25 284,75 грн. штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, штраф застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі непоставки, недопоставки, поставки товару з порушенням строку, передбаченого у цьому договору, відповідач перед позивачем несе наступну відповідальність: у випадку прострочення поставки (непоставки, недопоставки) товару в межах 10 (десяти) календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5% від суми цього договору (п. 7.2.1 договрору).

Так, сторони погодили, що за прострочення поставки товарів відповідачем понад десять днів, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5% від суми цього договору.

Згідно з умовами договору, відповідач зобов`язувався поставити товар позивачу протягом 45 календарних днів після відправлення письмової заявки позивача.

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу заявки на поставку:

- №4485/1001 від 04.02.2019 року, - 06.02.2019 року;

- №43353/1001 від 09 серпня 2019 року, - 12.08.2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, відповідач зобов`язаний був поставити товар позивачу наступним чином:

за заявкою на поставку №4485/1001 від 04.02.2019 року, - до 23.03.2019 року включно, проте товар був поставлений за видатковими накладними:

- №722 від 13 березня 2019 року, на суму 58 102,20 грн.;

- №1352 від 17 травня 2019 року, на суму 195 908,70 грн. (прострочено на 54 дні);

- №1822 від 05 липня 2019 року, на суму 2 234,70 грн. (прострочено на 103 дні);

за заявкою на поставку №43353/1001 від 09 серпня 2019 року, - до 26.09.2019 року включно, проте товар був поставлений за видатковою накладною №2883 від 29 жовтня 2019 року, на суму 250 286,40 грн. (прострочено на 32 дні).

Судом встановлено, що відповідач поставив товар позивачу із простроченням строку більше, ніж на десять календарних днів.

Загальна сума договору складала 505 695,00 грн., тому штраф у розмірі 5% від цієї суми становить 25 284,75 грн., які підлягають стягненню.

Крім стягнення штрафу, позивач просив суд стягнути з відповідача 14 033,92 грн. неустойки.

Відповідно до п. 7.2.2 договору, у випадку прострочення поставки (непоставки, недопоставки) товару понад 10 (десяти) календарних днів, позивач починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня додатково до штрафу передбаченому п.п. 7.2.1 сплачує позивачу неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого/недопоставленого товару та/або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Отже, визначена позивачем "неустойка" є пенею, оскільки передбачає санкцію у вигляді нарахування процентів від вартості товару, непоставленого/недопоставленого з порушенням строку, за кожний день прострочення.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пеня це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках від суми визначеною обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, розмір пені за видатковою накладною №1352 від 17 травня 2019 року, враховуючи період заборгованості з: 03.04.2019 року до 16.05.2019 року, суму боргу в розмірі 195 908,70 грн., за ставкою, що становила 0,1%, складає 8 619,98 грн.;

- за видатковою накладною №1822 від 05 липня 2019 року, враховуючи період заборгованості з: 03.04.2019 року до 04.07.2019 року, суму боргу в розмірі 2 234,70 грн., за ставкою, що становила 0,1%, складає 210,06 грн.;

- за видатковою накладною №2883 від 29 жовтня 2019 року, враховуючи період заборгованості з: 07.10.2019 року до 28.10.2019 року, суму боргу в розмірі 250 286,40 грн., за ставкою, що становила 0,1%, складає 5 506,30 грн.,

а разом 14 336,34 грн. (за розрахунком суду).

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Оскільки позивачем пеня визначена в розмірі 14 033,92 грн., то стягненню підлягає саме ця сума.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 4 ст. 231, ч. 6 ст. 232, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, ст. 253, ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530, ст. 549, ст. 551, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ст. 627, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити повністю позов акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" про стягнення пені та штрафу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (08298, Київська область, місто Ірпінь, селище міського типу Коцюбинське, вулиця Пономарьова, будинок 32, ідентифікаційний код 25585987) на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (49107, Дніпропетровська область, місто Дніпро, шосе Запорізьке, будинок 22, ідентифікаційний код 23359034) 14 033,92 грн. (чотирнадцять тисяч тридцять три грн. 92 коп.) пені; 25 284,75 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят чотири грн. 75 коп.) штрафу; 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 01.07.2021 року.

Суддя С. Грабець