ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Справа№ 910/5320/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Шаптали Є.Ю.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020

у справі № 910/5320/20 (суддя: Курдельчук І.Д.)

за позовом Житомирського міського центру зайнятості

до 1) Державної фіскальної служби України

2) Головного Управління Державної фіскальної служби у Житомирській області

про стягнення 46 366,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Житомирський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного Управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про стягнення 46 366,18 грн, які були виплачені як допомога по безробіттю ОСОБА_1 .

Центр обґрунтовує позовні вимоги тим, що у зв`язку з виплатою допомоги по безробіттю та подальшим прийняттям рішення про поновлення особи на роботі, роботодавець зобов`язаний відшкодувати витрати центру зайнятості.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5320/20 позов Житомирського міського центру до Державної фіскальної служби України, Головного Управління Державної фіскальної служби у Житомирській про стягнення 46 366,18 грн задоволено повністю.

Присуджено до стягнення солідарно з Державної фіскальної служби України, Головного Управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на користь Житомирського міського центру зайнятості 46 366,18 грн коштів, які були виплачені як допомога по безробіттю та 2 102 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що нормами чинного законодавства передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна фіскальна служба України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі №910/5320/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

Після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №910/5320/20, апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Позивач та відповідач-2 скористались своїм правом та направили відзиви на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Апелянт стверджує, що з нього за рішенням суду було стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а додаткове стягнення з нього відшкодувань центру зайнятості є подвійною відповідальністю за одне й те ж саме правопорушення, а тому є недопустимим.

Крім того, оскільки припинення здійснення виплат на користь ОСОБА_1 відбулось у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин державної служби зайнятості то вказана обставина, на думку апелянта, унеможливлює стягнення з нього коштів на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у її задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив позивача мотивовано тим, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, а доводи відповідача-1 ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 підтримав доводи апеляційної скарги відповідача-1, просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

2.4. інші процесуальні дії у справі: судом апеляційної інстанції не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 18-0 від 22.02.2016 звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

На виконання зазначеного наказу Головним управлінням ДФС у Житомирській області видано наказ № 54-0 від 11 лютого 2016 року, яким оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 №18-0 та наказано вважати ОСОБА_1 такою, що звільнена 22 лютого 2016 року з посади першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 22.03.2016 року звернулася до Житомирського міського центру зайнятості для надання статусу безробітної.

Наказом Житомирського міського центру зайнятості (надалі за текстом - МЦЗ) від 24.03.2016 року № НТ160324 було надано ОСОБА_1 статус безробітної з 22.03.2016 року.

Наказом МЦЗ від 29.03.2016 року за № НТ160329 було призначено допомогу по безробіттю за період з 29.03.2016 по 23.03.2017 роки, відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`зкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності»: понад 10 років - 70 % середньої заробітної плати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру : 100% - 90 к.д., 80% - 90 к.д., 70% - 180 к.д.

Наказом МЦЗ від 29.03.2016 № НТ160329 було розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 29.03.2016.

Наказом МЦЗ від 04.04.2017 за №НТ170704 припинено виплату безробітній ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п.п. « 12» п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 24.03.2017 року.

Наказом МЦЗ від 24.05.2017 за № НТ170524 припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_1 у зв`язку з невідвідуваністю без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування відповідно до абзацу 2 п.п 2 п. 37 Порядку з 23.05.2017.

22.09.2016 постановою Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 806/446/16 визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 №18-0, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 року №54-0, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області з 22.02.2016 року, стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 по 22.09.2016 в сумі 30911,12 грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області та стягнення з Міністерства доходів і зборів України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 у справі № 806/446/16 було постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 змінено в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Абзаци четвертий та п`ятий резолютивної частини постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року викладено в такій редакції: «Зобов`язати Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області з 22.02.2016 року. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2016 року по 22.09.2016 року в сумі 30 911 грн 12 коп».

Житомирський апеляційний адміністративний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією та зміною істотних умов праці є незаконним, оскільки проведено відповідачами без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, встановленого статтями 32, 36 КЗпП України, а тому наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 № 18-0 та виданий на його виконання наказ ГУ ДФС у Житомирській області від 22.02.2016 № 54-0 є протиправними і підлягають скасуванню.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зобов`язав ДФС України, як роботодавця та розпорядника бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні підрозділи, видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області з 22.02.2016 року.

Враховуючи, що ДФС України є роботодавцем звільненої ОСОБА_1 та розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких утримуються його територіальні підрозділи, обов`язок по виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу апеляційний суд поклав на ДФС України, змінивши в цій частині судове рішення першої інстанції, яким такий обов`язок покладено на Міністерство доходів і зборів України.

Наказом ДФС України від 07.09.2018 року за № 1613-0 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 22.02.2016 за №18-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено на посаді першого заступника начальника Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

На підставі наказу ДФС України від 07.09.2018 за № 1613-0 Головним управлінням ДФС у Житомирській області прийнято наказ від 26.11.2018 за №415-0 «Про оголошення наказу ДФС України».

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

08.08.2019 МЦЗ з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття здійснив перевірку достовірності перебування у трудових відносинах та отримання доходу щодо застрахованої особи ОСОБА_1 за наслідками якої встановлено, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 806/446/16 та постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року у справі № 806/446/16 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 22 лютого 2016 року (наказ Державної фіскальної служби України №1613-0 від 07.09.2018 р (скасування наказу про звільнення №18-0 від 22.02.2016р) та наказ ГУ ДФС у Житомирській області про оголошення наказу Державної фіскальної служби України №415-0 від 26.11.2018р (скасування наказу про звільнення №54-0 від 22.02.2016р). У зв`язку із реорганізацією Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 04.03.2019 року звільнено з займаної посади (наказ Державної фіскальної служби України № 413-0 від 04.03.2019 року) та з 05.03.2019 року призначено на посаду начальника управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Житомирській області (наказ ГУ ДФС у Житомирській області №91-0 від 04.03.2019р). 29.03.2019 року (наказ ГУ ДФС у Житомирській області №130-0 від 26.03.2019 року) звільнена з займаної посади в порядку переведення в Управління внутрішнього аудиту та контрольно-аналітичної роботи Житомирської обласної державної адміністрації. Результати перевірки оформлено актом № 348 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

МЦЗ 12.08.2019 прийнято наказ за № 142 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю», згідно якого наказано вжити заходів по поверненню коштів у сумі 46 366,18 грн, виплачених у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з Головного управління ДФС України у Житомирській області у зв`язку з поновленням особи на роботі за рішенням суду.

Згідно довідки МЦЗ №432 від 09.08.2019 року ОСОБА_1 виплачено допомоги по безробіттю за період з 22.03.2016 року по 04.04.2017 року на загальну суму 46 366,18 грн.

15.08.2019 року МЦЗ звернувся з претензією № 2016/08/19 до відповідача-2 про повернення вартості наданих соціальних виплат ОСОБА_1 за період з 22.03.2016 по 23.05.2017 на суму 46 366, 18 грн в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

У відповіді на претензію відповідач-2 заперечував здійснення повернення виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 46 366,18 грн та зазначив, що рішення судів виконано, оплату проведено в повному обсязі.

Дослідивши обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Вказаний обов`язок не ставиться в залежність від того які в подальшому виникли правовідносини між роботодавцем та працівником.

Водночас, у постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 в справі № 806/446/16 встановлено факти які мають преюдиційне значення для розгляду цієї справи та не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вказаного рішення, ОСОБА_1 поновлено на роботі, що, за висновками суду апеляційної інстанції, є достатньою підставою для застосування п. 1 ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та утримання з роботодавця відповідних сум, які були виплачені особі Фондом.

У свою чергу, заперечення відповідачів, що виплата допомоги по безробіттю припинена у зв`язку з зняттям з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості 30 і більше календарних днів, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки такої підстави для звільнення від відшкодування відповідних сум статті 34 та 35 вказаного закону не містить.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено ОСОБА_1 допомогу з безробіття у сумі 46 366,18 грн; незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем-1 встановлена судовим рішенням, якими і було поновлено на посаді ОСОБА_1 , таким чином, відповідачі зобов`язані на підставі частини четвертої статті 35 Закону сплатити позивачу грошові кошти у сумі 46 366,18 грн.

Щодо посилань відповідачів на притягнення до подвійної відповідальності, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не є стороною у справі, і не є стороною відносин між Фондом та роботодавцем, а тому виплата роботодавцем будь-яких сум на користь співробітника не позбавляє роботодавця від обов`язків які виникають перед Фондом, а тому не можуть бути підставою для відмови у позові, з урахуванням обґрунтованості заявлених вимог.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи обставини справи у їх сукупності, позивач довів наявність порушення його прав на отримання від відповідачів компенсації за здійснені ним виплати на користь незаконно звільненого працівника.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Позивачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів доведено наявність грошового зобов`язання, а отже підстав для задоволення позову в повному обсязі.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно із ч. 1 статті 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абзац другий частини першої статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно з абзацом 10 п.п. 1 п. 37 Порядку № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

В абзаці 7 ч. 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 35 цього Закону із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що з нього за рішенням суду було стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а додаткове стягнення з нього відшкодувань центру зайнятості є подвійною відповідальністю за одне й те ж саме правопорушення, оскільки в даному випадку предметом розгляду є не відносини між роботодавцем та працівником, а правовідносини між Фондом та роботодавцем і виплата роботодавцем будь-яких сум на користь робітника, не звільняє роботодавця від обов`язків перед Фондом (позивачем у справі) по здійсненню виплат які не є штрафною санкцією, а є лише компенсацією фактично понесених витрат.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні відповідачем-1 ні відповідачем-2 не було доведено наявності обставин для звільнення їх від обов`язку відшкодувати витрати центру зайнятості, натомість позивачем надано належні та допустимі докази, а також обґрунтовано позов відповідними нормами чинного законодавства, які є підставою для задоволення позову.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі № 910/5320/20 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі № 910/5320/20 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі № 910/5320/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 у справі № 910/5320/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державною фіскальною службою України.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

Є.Ю. Шаптала