ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021м. ДніпроСправа № 904/2613/21

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Савенко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Маломижева Миколи Григоровича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕМОГА", 52930, Дніпропетровська область, Межівський район, с.Веселе, вул.Центральна, буд.74,

про стягнення 238 578,97грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Маломижев Микола Григорович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога» (далі - Відповідач) заборгованість за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом № ТП-149-П від 15.05.20. у загальному розмірі 238 578,97грн., з яких 219449,05грн. - основний борг, 4169,81грн. - пеня, 4032,95грн. - 3% річних, 10927,16грн. - інфляційні втрати.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 3578,69грн. та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 15000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору №ТП-149-П від 15.05.2020р. про перевезення вантажів автомобільним транспортом, не виконав зобов`язання у встановлений договором строк в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем (перевізником) послуги з перевезення вантажу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 219449,05грн.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 07.08.20р. по 06.02.21р. в сумі 4169,81грн.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 07.08.20. по 12.03.21. в сумі 4032,95грн., а також інфляційні втрати в сумі 10927,16грн. за період з серпня 2020р. по січень 2021р. (включно).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р.відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 21.04.2021.

Ухвалою суду від 21.04.2021р. підготовче судове засідання відкладено на 25.05.2021р.

Ухвалою суду від 25.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання по справі відкладено на 15.06.2021р.

Ухвалою суду від 15.06.2021р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.06.2021р.

Ухвалою суду від 24.04.2021р. відкладено судове засідання по справі на 01.07.2021р.

01.07.2021р. до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та врахування правових висновків ВС і ЄСПЛ.

Відповідач відзив на позов не надав, в судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча, як учасник справи про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Пункт третій статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч.2). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

Водночас, частиною четвертою статті 165 ГПК України встановлено, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Положеннями ч.8 ст.165 ГПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм процесуального права, Господарський суд наголошує, що за відсутності поважних причин неподання відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, позбавляє відповідача заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відповідач був обізнаний про наявність судового провадження у цій справі, але не обґрунтував об`єктивної неможливості скористатись своїми процесуальними правами, передбаченими ч.1ст.42 та ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, а також закінчення строку на розгляд даної справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті.

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку проводити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні прийнято рішення.

Розглянувши документи наявні в матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.20р. між ФОП Маломижевим М.Г. (Перевізник) та ТОВ "Перемога" (Замовник) укладено договір №ТП-149-П про перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору Перевізник зобов`язується на протязі усього строку дії цього Договору за завданням Замовника у встановлені строки приймати і доставляти довірений йому Замовником вантаж автомобільним транспортом до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу Замовника, а Замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані Перевізником послуги.

Умовами розділу другого Договору, зокрема, передбачено, що Перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмової заявки Замовника. Передача заявок може здійснюватися Замовником за допомогою електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно п.4.1. Договору надання послуг по цьому Договору фіксується двостороннім Актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках та підписується уповноваженими представниками Перевізника і Замовника.

Відповідно до пункту 4.2 загальна сума цього Договору складається із сум вартостей підписаних Актів виконаних робіт (послуг).

Пунктом п.4.4 Договору встановлено, що надані послуги з перевезення підтверджуються товарно-транспортною накладною, Актом виконаних робіт (послуг) і документами, що підтверджують передавання вантажу з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу згідно чинного законодавства України.

Відповідно до умов п.4.9 Договору у разі відсутності претензій у Замовника до якості перевезення, Замовник підписує наданий Перевізником Акт виконаних робіт послуг). За наявності претензій щодо якості перевезення Замовник надає Перевізнику мотивовану відмову від прийняття послуг.

Згідно п.9.1 цей Договір набуває чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до 15 травня 2021 року, але у будь-якому випадку до повного належного виконання Сторонами своїх зобов`язань по ньому.

Згідно ст.908 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.929 ЦК України, яка кореспондується з нормами статті 316 ГК України та ч.1 ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Судом встановлено, що укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України, Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Згідно ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються письмовими доказами.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч.1 ст.77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.91 ГПК України).

Положеннями ч.2 ст.307 ГК України зокрема передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», зокрема встановлено, що факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем, з місць завантаження до місць розвантаження, було здійснено перевезення вантажів (озимої пшениці та ріпаку) автомобільним транспортом, що підтверджується товарно-транспортними накладними (ТТН), які містять відмітку вантажоодержувача про отримання вантажу.

Разом з цим, зважаючи на умови пунктів п.4.1 та 4.9 Договору суд приймає в якості належного доказу двосторонні Акти виконаних робіт (послуг) з печаткою та підписом зі сторони відповідача, якими зафіксовано надання/отримання послуг перевезення без жодних заперечень та зауважень.

Наявними в матеріалах документальними доказами підтверджується, що:

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3 від 03.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с.Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №15 від 02.07.20., №17 від 02.07.20., №14 від 02.07.20., №16 від 02.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №3 від 03.07.20. на суму 37783,17грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №3 від 03.07.20. на суму 37783,17грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 04.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №31 від 03.07.20., №34 від 03.07.20., №32 від 03.07.20., №б/н від 03.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 04.07.20. на суму 43895,24грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №4 від 04.07.20. на суму 43895,24грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №5 від 05.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №52 від 05.07.20., №50 від 05.07.20., №56 від 05.07.20., №42 від 04.07.20., №51 від 05.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №5 від 05.07.20. на суму 52763,15грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №5 від 05.07.20. на суму 52763,15грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №6 від 06.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №63 від 06.07.20., №61 від 05.07.20., №64 від 06.07.20., №62 від 05.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №6 від 06.07.20. на суму 40178,77грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №6 від 06.07.20. на суму 40178,77грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №8 від 07.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №76 від 06.07.20., №77 від 06.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №8 від 07.07.20. на суму 24152,88грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №8 від 07.07.20. на суму 24152,88грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №9 від 08.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №83 від 07.07.20., №101 від 08.07.20., №82 від 07.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №9 від 08.07.20. на суму 36729,94грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №9 від 08.07.20. на суму 36729,94грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №13 від 09.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №100 від 08.07.20., №96 від 08.07.20., №95 від 08.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №13 від 09.07.20. на суму 37142,78грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №13 від 09.07.20. на суму 37142,78грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №16 від 10.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №115 від 09.07.20., №121 від 09.07.20., №114 від 09.07.20., №120 від 09.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №16 від 10.07.20. на суму 48634,85грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №16 від 10.07.20. на суму 48634,85грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №20 від 11.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортною накладною №131 від 10.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №20 від 11.07.20. на суму 12040,27грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №20 від 11.07.20. на суму 12040,27грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №17 від 12.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №136 від 11.07.20., №170 від 11.07.20., №137 від 11.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №17 від 12.07.20. на суму 37616,54грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №17 від 12.07.20. на суму 37616,54грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №18 від 13.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №182 від 12.07.20., №181 від 12.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №18 від 13.07.20. на суму 24317,42грн. виставив Відповідачу рахунок на оплату №18 від 13.07.20. на суму 24317,42грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №21 від 14.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №130 від 10.07.20., №206 від 13.07.20., №204 від 13.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №21 від 14.07.20. на суму 37308,60грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №21 від 14.07.20. на суму 37308,60грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №22 від 16.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №2250 від 15.07.20., №227 від 15.07.20., №231 від 15.07.20., №226 від 15.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №22 від 16.07.20. на суму 47981,74грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №22 від 16.07.20. на суму 47981,74грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №23 від 17.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с. Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №247 від 16.07.20., №249 від 16.07.20., №250 від 16.07.20., №246 від 16.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №23 від 17.07.20. на суму 46915,78грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №23 від 17.07.20. на суму 46915,78грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №24 від 18.07.20., Позивач здійснив перевезення озимої пшениці за маршрутом с. Богданівка, Межевський район Дніпропетровської області - с.Комишуваха, Запорізької області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №265 від 18.07.20., №264 від 18.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №24 від 18.07.20. на суму 23356,37грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №24 від 18.07.20. на суму 23356,37грн.;

· згідно реєстру ТТН до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №25 від 19.07.20., Позивач здійснив перевезення ріпаку за маршрутом с. Веселе, Дніпропетровської області - м. Сінельникове, Дніпропетровської області, що підтверджується товарно-транспортними накладними №88 від 18.07.20., №90 від 18.07.20. За надані послуги перевезення Позивач згідно умов Договору, на підставі підписаного Сторонами акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №25 від 19.07.20. на суму 18631,55грн., виставив Відповідачу рахунок на оплату №25 від 19.07.20. на суму 18631,55грн.

Враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства та умови договору, у взаємному їх зв`язку із наявними в матеріалах справи документальними доказами (акти здачі-приймання робіт (послуг), з відповідними до них товарно-транспортними накладними), надають суду підстави стверджувати про факт надання позивачем послуг перевезення, які були отримані відповідачем у продовж періоду з 03.07.20. по 19.07.20.

Таким чином, вищенаведеними документами підтверджується, що Позивач надав Відповідачу послуги по перевезенню озимої пшениці та ріпаку, вартість яких складає загальну суму в розмірі 569 449,05грн.

37783,17грн. + 43895,24грн. + 52763,15грн. + 40178,77грн. + 24152,88грн. + 36729,94грн. + 37142,78грн. + 48634,85грн. + 12040,27грн. + 37616,54грн. + 24317,42грн. + 37308,60грн. + 47981,74грн. + 46915,78грн. + 23356,37грн. + 18631,55грн. = 569 449,05грн.

З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

У розділі 4 договору сторонами визначені вартість, порядок та умови розрахунку за надані/отримані послуги перевезення вантажу, а саме:

Так, умовами пункту 4.3 Договору визначено вартість послуг на перевезення насіння соняшнику, пшениці та ріпаку.

Відповідно до п.4.6. Договору Замовник оплачує послуги з перевезення на підставі виставленого Перевізником рахунку-фактури протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту передавання вантажу вантажоодержувачу, але у будь-якому випадку не раніше надання перевізником усіх документів згідно п.4.5, 4.8 цього Договору та реєстрації податкової накладної чи/або розрахунку коригування, виписаної(них) на відповідні надані послуги, у відповідності до вимог діючого законодавства України і з урахуванням п.5.3, п.5.4.1 цього Договору.

Надаючи правову оцінку обставинам передбачених умовами пунктом 4.6.,щодо виникнення договірних підстав передбачених пунктами 4.5, 4.8, 4.9, 5.3, 5.4.1 та 5.8 Договору, в частині відтермінування відповідачем строку здійснення оплат за отримані послуги перевезення, суд звертає увагу на наступне.

Умови пункту 4.5 Договору кореспондуються та узгоджуються з пунктом 5.8, яким зокрема передбачено право відповідача призупинити будь-які оплати по Договору до усунення позивачем порушень, щодо складання податкових накладних та їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Вирішуючи питання про виникнення обставин передбачених пунктами 4.5 та 5.8 Договору, суд виходить з наступного.

Застосування спрощеної системи оподаткування регламентовано главою 1 розділу XIV Податкового кодексу (надалі - ПК).

Статтею 297 Податкового кодексу, зокрема передбачено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з ПДВ з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім ПДВ, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену п.п.1 п.293.3 ст.293 Податкового кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи.

Згідно із п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі:

3 % доходу - у разі сплати ПДВ згідно з Податковим кодексом;

5 % доходу - у разі включення ПДВ до складу єдиного податку.

Отже, враховуючи вимоги податкового законодавства, платниками ПДВ можуть бути фізичні та юридичні особи платники єдиного податку третьої групи, які обрали ставку єдиного податку у розмірі 3% доходу. При цьому, згідно п.201.8 ст.201 ПК право на нарахування та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платник ПДВ, в порядку передбаченому ст.183 цього Кодексу.

В матеріалах справи міститься витяг з реєстру платників Єдиного податку, яким підтверджується що ФО-П Маломижев М.Г. з 01.07.2019р. має статус платника єдиного податку 3 (третьої) групи за ставкою 5%, тобто, даний витяг підтверджує, що позивач не є платником ПДВ.

Водночас, у розділі 10 Договору «Адреси, банківські реквізити та підписи сторін» зазначено, що Перевізник ФО-П Маломижев М.Г. є платником єдиного податку 3 (третьої) групи без реєстрації ПДВ.

Таким чином, беручи до уваги вимоги податкового законодавства та наявні в матеріалах справи документальні докази, суд доходить висновку, що ФО-П Маломижев М.Г., як платник спрощеної системи оподаткування (єдиний податок) не є платником ПДВ, що в свою чергу унеможливлює виконання позивачем умов п.4.5 Договору та виключає виникнення правових підстав у відповідача призупинити будь-які оплати в односторонньому порядку, згідно з пунктом 5.8 Договору.

Умовами п.4.8 Договору передбачено, що Замовник має право затримати оплату за перевезення, якщо будь-які документи, надані Перевізником не відповідають вимогам чинного законодавства України чи містять помилки або невідповідності, пропорційно кількості днів, протягом яких такі помилки чи невідповідності будуть виправлені та/або документи будуть приведені у відповідність до чинного законодавства України і передані Замовнику.

Залучені позивачем до матеріалів справи товарно-транспортні накладні містять відмітку вантажоодержувача та відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Двосторонні акти здачі-приймання робіт (надання послуг), не містять жодних заперечень відповідача до наданих позивачем (перевізником) послуг, а також не містять жодних зауважень про помилки в них.

Судом встановлено, що Позивач не отримував від відповідача жодної мотивованої відмови від прийняття послуг.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства та зважаючи на умови пунктів 4.1., 4.9., у взаємному їх зв`язку з умовами пункту 4.8 Договору, суд дійшов висновку, що документи (ТТН та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не містять помилки або невідповідності чинному законодавству, оскільки підписані з боку відповідача (датою їх складання). При цьому, жодних заперечень та зауважень позивач не отримував, що в свою чергу виключає виникнення договірних підстав, в частині відтермінування проведення відповідачем оплат за послуги перевезення.

Крім того, умови пункту 4.6 містять посилання на пункти 5.3 та 5.4.1 Договору.

Однак, пунктами 5.3. та 5.4.1. Договору передбачено відповідальність позивача (Перевізника) у разі порушення строків подачі транспортного засобу до завантаження (п.5.3) та у разі втрати маси вантажу при перевезенні (п.5.4.1).

За загальним принципом цивільного права для застосування міри відповідальності, відповідач, як замовник за договором, повинен надати докази невиконання зобов`язань позивачем та довести і підтвердити наявність вини позивача, як перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу.

Отже, зважаючи на умови 5.3 та 5.4.1 суд звертає увагу, що у даній справі до предмету доказування не входять обставини передбачені п.5.3 та п.5.4.1 Договору, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати транспортних послуг, згідно п.4.6 Договору є таким, що настав у відповідача протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту передавання вантажу вантажоодержувачу. При цьому, у відповідача не виникли правові та договірні підстави для відтермінування оплати, передбачених пунктами 4.5, 4.8, 4.9, 5.3, 5.4.1 та 5.8 Договору.

Згідно пункту п.3.2.6. Договору замовник зобов`язаний здійснювати своєчасну та повну оплату за послуги по перевезенню Перевізнику, в порядку та згідно умов передбачених цим Договором.

Відповідно до п.4.7 Договору підставою для виставлення рахунків - фактури є дані підписаного сторонами Акту виконаних робіт (послуг), відмітки Замовника у супровідних документа, а також акти складені для підтвердження фактів, які можуть бути підставою для покладення на Перевізника матеріальної відповідальності.

На підставі виставлених позивачем рахунків за надані послуги перевезення відповідач, з порушенням взятих на себе за Договором зобов`язань, здійснив лише часткову оплату на суму 350 000,00грн., що підтверджується банківською випискою, копія наявна у справі.

За отримані послуги перевезення відповідач сплатив, а позивач отримав кошти в розмірі суми 350 000,00грн., в тому числі:

- 10.07.20. на поточний банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі100 000,00грн. (43895,24грн. + 37783,17грн. + 18321,59грн. = 100 000,00грн.);

- 17.07.20. на поточний банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі150 000,00грн.(24152,88грн. + 40178,77грн. + 14496,85грн. + 36729,94грн. + 34441,56грн. = 150 000,00грн.);

- 03.09.20. на поточний банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі 51 365,15грн.(22645,93грн. + 12040,27грн. + 16678,95грн. = 51 365,15грн.);

- 04.09.20. на поточний банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі 48 634,85грн.

Таким чином, враховуючи визначені Договором порядок та строки оплати за послуги перевезення вантажу, Відповідач своєчасно не виконав свої грошові зобов`язання у повному обсязі, у зв`язку з цим у відповідача по Договору виникла заборгованість в сумі 219 449,05грн.

569 449,05грн. - 350 000,00грн. = 219 449,05грн.

Відповідач факт отримання транспортних послуг не спростував, беззаперечних доказів про повне та своєчасне виконання зобов`язання, в частині проведення розрахунків за отримані послуги перевезення суду не надав. Доводи позивача про виникнення заборгованості по договору №ТП-149-П від 15.05.20., в розмірі 219449,05грн. не спростував.

Суд встановив, що позивач звертався до відповідача із претензіями №1/09-20 від 22.09.20. та № 04/02/21 від 04.02.21. з вимогою сплати заборгованість в сумі 219449,05грн., що виникла по Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 15.05.20 №ТП-149-П. Проте, відповіді на зазначені претензії позивач не отримував.

На підтвердження суми основного боргу позивачем долучено до матеріалів справи акт звіряння за період з 01.07.20. по 17.09.20. та акт звіряння за період 2020р., згідно яких у відповідача рахується заборгованість в розмірі 219449,05грн.Обидва акти звіряння підписані та скріплений печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не надав заперечень та не спростував наявність заборгованості в зазначених актах звіряння, які підписані зі сторони відповідача.

Суд враховує акти звіряння в якості доказів у справі, оскільки заборгованість по договору №ТП-149-П від 15.05.20, в розмірі суми 219449,05грн.,підтверджена первинними документами, копії яких долучені до матеріалів справи.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.19. по справі № 910/1389/18 вказав, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правомірність позовних вимог доведена наявними у справі доказами, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла по договору №ТП-149-П від 15.05.20., в розмірі 219449,05грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Положення ст.610 ЦК України визначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 3Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 10.01.02. № 2921-ІІІ визначено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення пені позивач зазначає, що пунктом 5.5. Договору встановлено, що у разі порушення Замовником строків оплати наданих Перевізником послуг, крім випадків передбачених п.4.9, та розділом 6 цього Договору, Замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач контррозрахунку чи обґрунтованого заперечення щодо нарахованої позивачем суми пені суду не надав.

Згідно розрахунку наданого позивачем, в розрізі кожного простроченого платежу, за період з 07.08.20. по 06.02.21. (включно) розрахована пеня в сумі 4169,81грн., за формулою:

P = S х 0,01% х D, де:

P - розмір нарахованої пені (в таблиці розрахунку графа 13);

S - сума заборгованості (в таблиці розрахунку графа 7);

D - кількість прострочених днів (в таблиці розрахунку графа 10).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що розрахунок пені здійснений позивачем відповідно до умов договору та не суперечить нормам діючого законодавства, а отже, вказана сума підлягає до примусового стягнення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Передбачені ст.625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені відсотки є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов`язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв`язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, в розрізі кожного простроченого платежу нараховано 3% річних в сумі 4032,95грн. При цьому, у високосному році, за період з 07.08.20. по 31.12.20. (включно) три відсотка річних позивач розрахував за формулою:

У =Sх3%х D / 366,

за період з 01.01.21. по 12.03.21. (включно), 3% річних розраховано за формулою:

У =Sх3%х D / 365, де

У - розмір нарахування 3% річних (в таблиці розрахунку графа 11);

S - сума заборгованості (в таблиці розрахунку графа 7);

D - кількість прострочених днів (в таблиці розрахунку графа 10).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи №910/14761/19 (пункт 4.14 постанови від 03.02.21.), вказав, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані результати підсумовуються за весь час прострочення.

Згідно поданого позивачем розрахунку інфляційні втрати на суму 10927,16грн. нараховані окремо за кожен місячний період часу починаючи з серпня 2020р по січень 2021р. (включно), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані результати підсумовано за весь час прострочення. Розрахунок інфляційних втрат здійснено за формулою:

І = S х Іі - S, де:

І - нарахована сума інфляційних втрат;

S - сума боргу;

Іі - індекс інфляції.

Відповідач не надав свої заперечення проти доводів та розрахунків позивача, контррозрахунок на спростування нарахованих позивачем сум 3% річних в розмірі 4032,95грн. та інфляційних втрат - 10927,16грн. до суду не подав.

Господарським судом здійснено перевірку розрахованих позивачем сум 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що розрахунок річних та інфляції грошових коштів здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства, а отже, вказані суми підлягають стягненню.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами та договором.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.126 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги № 02/03/21 від 02.03.21. на суму 15 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець (адвокат Федорович Є.І.) бере на себе зобов`язання надати юридичні послуги правничої (правової) допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Замовник (ФО-П Маломижев М.Г.) зобов`язується у порядку та строки, що обумовлені цим Договором здійснити оплату за отримані роботи/послуги.

За цим договором правнича (правова) допомога безпосередньо пов`язана із представництвом та супроводженням господарської справи за позовом ФО-П Маломижева М.Г до ТОВ «Перемога» про стягнення заборгованості, що виникла по Договору №ТП-149-П від 15.05.20. (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 4.2 Договору враховуючи складність справи сторони домовились, що вартість правничої правової допомоги не залежить від обсягу робіт/послуг та часу витраченого адвокатом та в суді першої інстанції, визначається у фіксованому розмірі 15000,00 грн.

Оплата за правничу (правову) допомогу здійснюється Замовником у продовж п`яти днів, після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті справи (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, господарський суд зазначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої стаття 30 Закону №5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Таким чином, судом встановлено, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, та є гонораром адвоката, тож належить до судових витрат.

Згідно ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, ч.6 ст.126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, саме зацікавлена сторона має вчинити певні процесуальні дії надаючи заперечення проти заявлених вимог про відшкодування витратна оплату правничої допомоги адвоката. При цьому, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Аналогічна правова позиція викладена ВС КГС у постанові від 24.11.20. по справі №911/4242/15.

Також, при вирішенні питання про відшкодування витрат Позивача на професійну правничу допомогу суд враховує правову позицію Верховного Суду у справі №640/18402/19 постанова від 28.12.20. та практику ЄСПЛ у справі "Бєлоусов проти України" пункт 15 остаточного рішення від 07.02.14. (заява №4494/07).

У даній справі відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат відповідає критерію розумної необхідності з урахуванням складності справи.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то в силу приписів ч.9 ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача повністю і з нього на користь позивача слід стягнути 3578,69грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, відповідно до ст.237 ГПК України під час розгляду справи з`ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕМОГА", 52930, Дніпропетровська область, Межівський район, с.Веселе, вул.Центральна, буд.74, на користь Фізичної особи-підприємця Маломижева Миколи Григоровича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 основний борг у розмірі 219 449,05грн., пеню в сумі 4169,81грн., 3 % річних в сумі 4032,95грн., інфляційні втрати у розмірі 10927,16грн., судовий збір у розмірі 3578,69грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 01.07.2021

Суддя С.П. Панна