ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/567/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Левшиній І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Герескул С.С. за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_1, Ростомов Г.А. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 135931,26грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 135931,26грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" посилається неналежне виконання ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №20/20 від 15.03.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2021р. відкрито провадження у справі №916/567/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.04.2021р. о 12:00.

В судовому засіданні від 15.04.2021р. було оголошено перерву на 11.05.2021р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

05.05.2021р. за вх.суду№12102/21 відповідач надав до суду відзив на позов.

В судовому засіданні від 11.05.2021р. було оголошено перерву на 25.05.2021р. о 10:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

24.05.2021р. за вх.суду№13992/21 позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 25.05.2021р., судове засідання 25.05.2021р. о 10:40 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 31.05.2021р. призначено судове засідання на 15.06.2021р. о 10:50 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 15.06.2021р. було оголошено перерву на 24.06.2021р. о 12:50, про що зазначено у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні від 24.06.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/567/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

15.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна компанія» (позивач, Орендодавець) та Фізичною-особою підприємцем Григоровим Станіславом Леонідовичем (відповідач, Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №20/20 (далі договір) відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, яке складається з трьох кабінетів загальною площею 129кв.м., що знаходиться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.2. договору нерухоме майно - нежиле приміщення яке складається з трьох кабінетів загальною площею 129кв.м., що знаходиться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.3.4 договору орендар зобов`язаний у встановлені строки вносити орендну плату.

Згідно п.п. 3.1. - 3.3. договору За користування майном Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі 15716,66грн. плюс ПДВ 20% 3143,33грн., а всього 18860,00грн. Розмір орендної плати може бути переглянутий. Орендна плата авансується Орендарем до десятого числа місяця, що оплачується. Оплата здійснюється на підставі рахунку виписаного Орендодавцем. У разі відсутності рахунку Орендар зобов`язаний сплатити орендну плату за реквізитами, зазначеними у договорі.

Відповідно до п. 5.1. договору передача та повернення майна оформляється актом приймання-передачі. Майно вважається переданим у користування або повернутим з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі майна.

Відповідно до п. 6.1. договору термін дії договору: з моменту підписання акту прийому-передачі і до 31.12.2021р. включно.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до п.7.4 договору орендна плата та інші платежі, що випливають з цього договору перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, стягуються з Орендаря відповідно до чинного законодавства. Орендодавець, в разі прострочення перерахування орендної плати або інших платежів, які випливають із цього договору, має право нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) і стягувати її з Орендаря. Пеня нараховується за весь період порушення зобов`язання. У разі невнесення орендної плати протягом двох місяців і більше, Орендар крім пені, встановленої цим пунктом зобов`язаний виплатити Орендодавцю штраф в сумі, що дорівнює дворазовою орендної плати, встановленої договором.

15.03.2020р. між сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі приміщення.

15.06.2020р. сторони уклали додаткову угоду №1 за якою сторони визначили об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 220кв.м., що складається з двох кімнат та коридору та знаходяться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та встановили орендну плату у розмірі 28858,34грн плюс ПДВ 20% 5771,66грн., а всього 34630,00грн. в місяць.

15.06.2020р. між сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі приміщення.

01.12.2020р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 за якою сторони визначили об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 112кв.м., що складається з двох кімнат та коридору та знаходяться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та встановили орендну плату у розмірі 15308,34грн. плюс ПДВ 20% 3061,66грн., а всього 18370,00грн. в місяць.

01.12.2020р. сторони склали та підписали акт приймання-передачі приміщення за яким відповідач передав, а позивач прийняв нежиле приміщення загальною площею 129кв.м., що складається з двох кімнат та коридору та знаходяться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Позивач зазначає, що 29.12.2020р. ОСОБА_1 припинив сою діяльність як фізична особа-підприємець, про що свідчить запис про відміну державної реєстрації №003159976, однак відповідач, про закриття реєстрації себе, як підприємця не поставив до відома позивача.

Як вказує позивач, відповідач у порушення законодавства та умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, а саме згідно даних бухгалтерії позивача станом на 20.02.2021 року відповідач не сплатив вартість орендної плати за частину жовтня 1935,00грн., листопад 34630,00грн., грудень 18370,00грн., січень 18370,00грн., лютий 18370,00грн. Загальна сума заборгованості за оренду складає: 91675,00грн. Заборгованість за комунальні послуги за витрати по електроенергії складає 1077,19грн.: за грудень 346,64грн., за січень 730,55грн., заборгованість за витрати на опалення приміщення складає 3574,59грн.: за листопад 1513,09грн., за грудень 993,60грн., за січень 1067,90грн. Загальна сума заборгованості за витрати на комунальні послуги складає 4656,78грн.

За неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач, на підставі п.7.4. договору нарахував відповідачу 2278,58грн. пені, 36740,00грн. штрафу та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 571,90грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 91675,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 4656,78грн. заборгованості по комунальним послугам, 2278,58грн. пені, 571,90грн. 3% річних, 36740,00грн. штрафу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що сторона відповідача зауважує, що згідно акту звірки взаєморозрахунків, наданому позивачем сума заборгованості за договором оренди складає 77956,78грн., інших посилань чи обґрунтованих розрахунків до позову не додано. Підтверджуються дані акту взаєморозрахунків і платіжними дорученнями доданими до позовної заяви. За таких обставин сума стягнення у розмірі 91675,00грн. не обґрунтована.

Щодо оплати комунальних послуг, відповідач вказує, що обов`язок сплати за користування комунальними послугами між сторонами врегульовано п. 4.2. договору оренди нерухомого майна №20/20 від 15.03.2020р. Так, згідно п. 4.2. в орендну плату входять експлуатаційні та комунальні витрати Орендодавця, пов`язані із утриманням приміщення, крім витрат на електроенергію та опалення. Витрати на електроенергію компенсуються окремо щомісяця, на підставі показань приладів обліку електроенергії згідно рахунку Орендодавця. Витрати на опалення компенсуються щомісяця Орендарем згідно розрахунку Орендодавця. Вказані витрати повинні бути компенсовані згідно рахунків та розрахунків на протязі десяти днів з моменту їх отримання. Таким чином, договір пов`язує час виникнення обов`язку у Орендаря щодо сплати з моменту отримання рахунків та розрахунків. До матеріалів не додано доказу того, що довідки про вартість опалення та електроенергії вручалася чи направлялася ОСОБА_1 , а, отже, відсутні підстави вважати, що такий обов`язок ОСОБА_1 був порушений. Більше того, самі довідки додані до матеріалів справи не є належним та допустимим доказом спожитої електроенергії та послуг опалення, оскільки є одностороннім актом позивача. Інших джерел для встановлення обсягу та вартості спожитих комунальних послуг позивач не надав.

Щодо пені та штрафу відповідач зазначає, що позивачем до стягнення заявлена пеня у сумі 2287,58грн., однак дана пеня була відрахована від суми у розмірі 91675,00грн., що, на думку відповідача є сумою завищеною. Позивачем до стягнення заявлена сума штрафу у розмірі 36740,00грн. Так, п. 7.4. договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати протягом двох місяців і більше Орендар крім пені встановленої цим пунктом зобов`язаний виплатити Орендодавцю штраф у сумі, що дорівнює дворазовій орендній платі встановленої цим договором. Актом звірки взаєморозрахунків встановлено, що відповідач сплачував за договором до 30.12.2020р. Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою, датованою 20.02.2021р. позивач права на стягнення штрафу не мав.

Як вказує відповідач, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 20.10.2020р. у справі №523/13024/20 задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області у кримінальному провадженні №0002308 внесеному 23.07.2020р. до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України про проведення обшуку житла та надано дозвіл на проведення обшуку у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (8-й та 9-й поверхи) з метою відшукання документів, носіїв інформації - мобільні телефони, сім-карти мобільних операторів, планшети, жорсткі диски, флеш-карти і т.д. Протоколом обшуку від 12.11.2020р. зафіксований факт обшуку і перелік предметів, вилучених під час такого обшуку. Після даних слідчих дій та вилучення офісної техніки провадження господарської діяльності стало неможливим. Розділом 8 договору, а саме п. 8.1. встановлено, що жодна зі сторін не несе відповідальності перед іншою стороною за невиконання зобов`язань за цим договором обумовлене обставинами, що виникли мимо волі і бажання сторін і які не можна було передбачити або уникнути, включаючи оголошену або фактичну війну, громадянські заворушення, епідемії, блокаду, ембарго, землетруси, повені, пожежі та іншу стихійні лиха. Сторона відповідача зазначає, що обшуки щодо сторонніх осіб з приводу їх дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень не залежали від волі відповідача і ніяким чином цьому не можна було протистояти. За таких обставин сторона відповідача зазначає, що в силу п. 8.1. ОСОБА_1 має бути звільнений від покарань у вигляді пені та штрафу, адже, його господарську діяльність було перервано з підстав, що від нього не залежали. Цим пояснюється і припинення ОСОБА_1 своєї діяльності як фізична особа - підприємець від 29.12.2020р. про що вказує позивач і повернення Орендодавцю приміщення за актом приймання - передачі від 01.12.2020р. площею 129кв.м.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач у своїй відповіді на відзив відповідача вказує, що відповідно до укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №20/20 від 15.03.2020р. та додаткових угод до нього, відповідач зобов`язаний у встановлені строки вносити орендну плату, а саме та згідно з п. 3.3. договору орендна плата авансується Орендарем до десятого числа місяця, що оплачується. Відповідач у порушення законодавства та умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, а саме згідно наданих даних бухгалтерії позивача станом на 20.02.2021р. відповідач не сплатив вартість орендної плати за частину жовтня 1935,00грн., листопад 34630,00грн., грудень 18370,00грн., січень - 18370,00грн., лютий 18370,00грн. Загальна сума заборгованості за оренду складає 91675,00грн. Як вже зазначалось, відповідачем на момент пред`явлення позову, а саме 20.02.2021р. не було внесено орендну плату за лютий місяць 2021 року. Дана інформація підтверджується наявними в матеріалах справи актом звіряння взаєморозрахунків від 20.02.2021р. та роздруківками платіжних доручень, щодо оплати орендної плати та комунальних витрат.

Позивач зазначає, що первинний документ, яким підтверджується факт господарської операції, складається за фактом здійснення такої операції, тобто останнім днем оплачуваного місяця. У зв`язку з даною обставиною, в акті звіряння взаєморозрахунків від 20.02.2021р. не було зазначено суми орендної плати за лютий 2021р., так як акт наданих послуг було сформовано 28.02.2021р.

Щодо нарахування комунальних витрат, позивач вказує, що відповідно до п. 4.2. договору в орендну плату входять експлуатаційні та комунальні витрати Орендаря, пов`язані з утриманням приміщення, крім витрат на електроенергію та опалення. Витрати на електроенергію компенсуються окремо щомісяця, на підставі показань приладів обліку електроенергії згідно рахунку Орендаря. Витрати на опалення компенсуються щомісяця Суборендарем згідно розрахунку Орендаря. Вказані витрати повинні бути компенсовані Суборендарем згідно рахунків і розрахунків на протязі десяти днів з моменту їх отримання.

Позивач звертає увагу на те, що сторонами було узгоджено п.2.3.9. договору, яким визначений обов`язок відповідача щомісяця в термін до 3 числа забирати в Орендаря ( АДРЕСА_1 ) рахунки, акти. Відповідно до чого відповідач повинен був самостійно забирати зазначені документи та будь якого іншого підтвердження їх надання з боку позивача не вимагається. Розрахунок вартості електроенергії здійснюється на підставі показань приладів обліку електроенергії, які надаються в період з 26 по 28 число кожного місяця співробітниками бізнес-центру та наданих енергопостачальною компанією розрахунків ТОВ «Енергопосточальник». В матеріалах справи наявна Довідка №13юр від 20.02.2021р. щодо вартості електроенергії нарахованої відповідачу за договором, в якій зазначено ціну (визначену енергопостачальною компанією) та показання приладів обліку електроенергії, які за весь період договору оренди відповідачем жодним чином не оскаржувались. Також, в матеріалах справи наявна Довідка №12юр від 20.02.2021р. щодо вартості опалення нарахованої відповідачу за договором, в якій зазначено ціну (визначену теплопостачальною компанією) та опалювана площа (визначена договором та додатковими угодами до нього). Якість наданих послуг з теплопостачання також за весь період договору оренди відповідачем жодним чином не оскаржувалась. З чого можливо зробити висновок, що момент виникнення обов`язку у відповідача, щодо сплати належним чином наданих комунальних послуг, настає 3 числа місяця.

Щодо нарахування пені та штрафу позивач вказує, що наведені відповідачем доводи, щодо завищеної суми заборгованості з орендної плати у розмірі 91675,00грн., не підтверджені та такі, що не відповідають дійсності, відповідно до викладених вище позивачем пояснень, щодо загальної суми заборгованості за оренду. Щодо порядку нарахування штрафу то відповідно до п.7.4 договору у разі невнесення орендної плати протягом двох місяців і більше, Орендар крім пені, встановленої цим пунктом зобов`язаний виплатити Орендодавцю штраф в сумі, що дорівнює дворазовою орендної плати, встановленої договором. Враховуючи, що орендна плата відповідачем вносилась зі значними затримками та станом на дату пред`явлення позову за чотири місяці відповідачем взагалі не сплачена, він зобов`язаний сплатити штраф в сумі, що дорівнює дворазовою орендної плати, встановленої договором. У зв`язку з чим посилання представника відповідача на переривання двомісячного терміну вважаємо невірним трактуванням умов договору.

Щодо настання дії непереборної сили, позивач вказує, що відповідачем було зазначено, що 12.11.2020р. в приміщеннях, які орендує відповідач, було здійснено обшук, щодо сторонніх осіб з приводу їх дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень, який не залежав від волі відповідача і ніяким чином цьому не можна було протистояти. У зв`язку з чим відповідач вважає що в силу п. 8.1. договору ОСОБА_1 має бути звільнений від покарань у вигляді пені та штрафу, адже його господарську діяльність було перервано з підстав, що від нього не залежали. Розділом 8 договору встановлено обставинами, що виникли мимо волі і бажання сторін і які не можна передбачити або уникнути, включаючи оголошену або фактичну війну, громадянські заворушення, епідемії, блокаду, ембарго, землетруси, повені, пожежі та інші стихійні лиха. На вимогу п.п. 8.2. та 8.3. договору на підтвердження настання даних обставин відповідач повинен був надати Свідоцтво, видане відповідною торговельною палатою або іншим компетентним органом, яке є достатнім підтвердженням наявності і тривалості дії непереборної сили та повідомити позивача про перешкоду і її вплив на виконання зобов`язань за договором.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, 29.12.2020р. ОСОБА_1 припинив сою діяльність як фізична особа-підприємець, про що свідчить запис про відміну державної реєстрації №003159976.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст.ст.51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст. 202-208 Господарського кодексу України, ч.8 ст. 4 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. по справі № 910/8729/18.

Враховуючи викладене, зобов`язання (господарські зобов`язання) ОСОБА_1 за укладеним 15.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна компанія» та Фізичною-особою підприємцем Григоровим Станіславом Леонідовичем договором оренди нежитлового приміщення №20/20 не припиняються, а продовжують існувати, оскільки ОСОБА_1 як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 759, 760 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2020р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення №20/20 відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, яке складається з трьох кабінетів загальною площею 129кв.м., що знаходиться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час дії договору між сторонами було укладено низку додаткових угод, а саме: 15.06.2020р. сторони уклали додаткову угоду №1 за якою сторони визначили об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 220кв.м., що складається з двох кімнат та коридору та знаходяться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та встановили орендну плату у розмірі 28858,34грн плюс ПДВ 20% 5771,66грн., а всього 34630,00грн. в місяць; 01.12.2020р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 за якою сторони визначили об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 112кв.м., що складається з двох кімнат та коридору та знаходяться на дев`ятому поверсі адміністративного корпусу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та встановили орендну плату у розмірі 15308,34грн. плюс ПДВ 20% 3061,66грн., а всього 18370,00грн. в місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, а саме відповідач не сплатив вартість орендної плати за частину жовтня 1935,00грн., листопад 34630,00грн., грудень 18370,00грн., січень 18370,00грн., лютий 18370,00грн.

Загальна сума заборгованості за оренду складає 91675,00грн.

Відповідно до п. 4.2. договору в орендну плату входять експлуатаційні та комунальні витрати Орендаря, пов`язані з утриманням приміщення, крім витрат на електроенергію та опалення. Витрати на електроенергію компенсуються окремо щомісяця, на підставі показань приладів обліку електроенергії згідно рахунку Орендаря. Витрати на опалення компенсуються щомісяця Суборендарем згідно розрахунку Орендаря. Вказані витрати повинні бути компенсовані Суборендарем згідно рахунків і розрахунків на протязі десяти днів з моменту їх отримання.

Однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, щодо сплати комунальних платежів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість з оплати комунальних послуг по електроенергії у розмірі 1077,19грн.: за грудень 346,64грн., за січень 730,55грн., заборгованість за витрати на опалення приміщення 3574,59грн.: за листопад 1513,09грн., за грудень 993,60грн., за січень 1067,90грн. Загальна сума заборгованості за витрати на комунальні послуги складає 4656,78грн.

Посилання відповідача на те, що до матеріалів не додано доказу того, що довідки про вартість опалення та електроенергії вручалася чи направлялася ОСОБА_1 , а, отже, відсутні підстави вважати, що такий обов`язок ОСОБА_1 був порушений, судом до уваги не приймаються оскільки, як вірно вказує позивач, сторонами було узгоджено п.2.3.9. договору, яким визначений обов`язок відповідача щомісяця в термін до 3 числа забирати в Орендаря ( АДРЕСА_1 ) рахунки, акти. Відповідно до чого відповідач повинен був самостійно забирати зазначені документи та будь якого іншого підтвердження їх надання з боку позивача не вимагається.

Розрахунок вартості електроенергії здійснюється на підставі показань приладів обліку електроенергії, які надаються в період з 26 по 28 число кожного місяця співробітниками бізнес-центру та наданих енергопостачальною компанією розрахунків ТОВ «Енергопосточальник».

В матеріалах справи наявна Довідка №13юр від 20.02.2021р. щодо вартості електроенергії нарахованої відповідачу за договором, в якій зазначено ціну (визначену енергопостачальною компанією) та показання приладів обліку електроенергії, які за весь період договору оренди відповідачем жодним чином не оскаржувались.

Також, в матеріалах справи наявна Довідка №12юр від 20.02.2021р. щодо вартості опалення нарахованої відповідачу за договором, в якій зазначено ціну (визначену теплопостачальною компанією) та опалювана площа (визначена договором та додатковими угодами до нього). Якість наданих послуг з теплопостачання також за весь період договору оренди відповідачем жодним чином не оскаржувалась.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів сплати орендної плати за частину жовтня у сумі 1935,00грн., за листопад у сумі 34630,00грн., за грудень у сумі 18370,00грн., за січень у сумі 18370,00грн. та за лютий у сумі 18370,00грн. та доказів сплати комунальних послуг по електроенергії у розмірі 1077,19грн.: за грудень у сумі 346,64грн., за січень у сумі 730,55грн., заборгованість за витрати на опалення приміщення у розмірі 3574,59грн.: за листопад у сумі 1513,09грн., за грудень у сумі 993,60грн., за січень у сумі 1067,90грн., не надав, докази спростовуючи позовні вимоги також до суду не надані, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 91675,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 4656,78грн. заборгованості по комунальним послугам, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2278,58грн. пені та 36740,00грн. штрафу слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2 і 4 статті 231 Господарського кодексу передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №917/194/18).

Відповідно до п.7.4 договору орендна плата та інші платежі, що випливають з цього договору перераховані несвоєчасно або не в повному обсязі, стягуються з Орендаря відповідно до чинного законодавства. Орендодавець, в разі прострочення перерахування орендної плати або інших платежів, які випливають із цього договору, має право нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) і стягувати її з Орендаря. Пеня нараховується за весь період порушення зобов`язання. У разі невнесення орендної плати протягом двох місяців і більше, Орендар крім пені, встановленої цим пунктом зобов`язаний виплатити Орендодавцю штраф в сумі, що дорівнює дворазовою орендної плати, встановленої договором.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 2278,58грн. за період з 01.10.2020р. по 20.02.2021р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 2278,58грн. за період з 01.10.2020р. по 20.02.2021р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі дворазовою орендної плати, а саме 36740,00грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає штраф у сумі 36740,00грн.

Посилання відповідача на те, що на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 20.10.2020р. у справі №523/13024/20 було проведено обшук у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (8-й та 9-й поверхи) з метою відшукання документів, носіїв інформації - мобільні телефони, сім-карти мобільних операторів, планшети, жорсткі диски, флеш-карти і т.д. Після даних слідчих дій та вилучення офісної техніки провадження господарської діяльності стало неможливим у зв`язку з чим, відповідно до п.8.1. відповідач не несе відповідальності перед позивачем, оскільки обшуки щодо сторонніх осіб з приводу їх дій, що мають ознаки кримінальних правопорушень не залежали від волі відповідача і ніяким чином цьому не можна було протистояти та за таких обставин відповідач має бути звільнений від покарань у вигляді пені та штрафу, адже, його господарську діяльність було перервано з підстав, що від нього не залежали, судом до уваги не приймається, оскільки розділом 8 договору встановлено обставинами, що виникли мимо волі і бажання сторін і які не можна передбачити або уникнути, включаючи оголошену або фактичну війну, громадянські заворушення, епідемії, блокаду, ембарго, землетруси, повені, пожежі та інші стихійні лиха.

Однак, відповідачем, на вимогу п.п. 8.2. та 8.3. договору на підтвердження настання даних обставин не було надане Свідоцтво, видане відповідною торговельною палатою або іншим компетентним органом, яке є достатнім підтвердженням наявності і тривалості дії непереборної сили та не повідомлено позивача про перешкоду і її вплив на виконання зобов`язань за договором.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 571,90грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 571,90грн. за період з 01.10.2020р. по 20.02.2021р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 571,90грн. за період з 01.10.2020р. по 20.02.2021р.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 135931,26грн. у тому числі 91675,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 4656,78грн. заборгованості по комунальним послугам, 2278,58грн. пені, 571,90грн. 3% річних, 36740,00грн. штрафу, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 135931,26грн. - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська кабельна компанія" (65005, м. Одеса, вул. Мельницька, 26/2, ) 91675,00грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 4656,78грн. заборгованості по комунальним послугам, 2278,58грн. пені, 571,90грн. 3% річних, 36740,00грн. штрафу, 2270,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 29 червня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова