ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2021 р. Cправа № 910/15588/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шейгець І.В.,

За участю представників:

прокурор Моніч Л.В., наказ №69к від 11.09.2020;

позивача Олексюк Т.С., посвідчення № 43 від 29.11.2016;

відповідача Путілін Є.В., ордери серії ВН № 131375 від 04.12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21011) в інтересах держави в особі Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (вул. Михайла Котельникова, буд. 23, м. Київ, 03115)

про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 826109,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 826109,34 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги прокурор вказує на те, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не були укладені договори оренди земельних ділянок, орендна плата за використання земельних ділянок, які перебувають у комунальній власності не сплачувалась, внаслідок чого Вінницька міська рада була позбавлена можливості отримати дохід в очікуваному розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, у зв`язку з чим має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок міської ради. За таких обставин прокурор, посилаючись на положення статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України звернувся до суду з даним позовом за захистом прав та інтересів держави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2019 № 910/15588/19 позовну заяву Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради направлено за виключною підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 справу № 910/15588/19 розподілено судді Маслію І.В.

Ухвалою від 19.11.2019 року відкрито провадження у справі №910/15588/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17 грудня 2019 р.

06.12.2019 до суду від відповідача надійшли: відзив на позовну заяву з додатками, заява про повернення позовної заяви, обґрунтована відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави та заява про застосування строків позовної давності.

13.12.2019 до суду від позивача Вінницької міської ради надійшли: заперечення на заяву про повернення позовної заяви, заперечення на заяву про застосування строків позовної давності та відповідь на відзив з додатками.

16.12.2019 до суду від Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури надійшли: заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, заперечення на заяву про повернення позовної заяви та відповідь на відзив.

Ухвалою від 17.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження по справі №910/15588/19 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.01.2020.

26.12.2019 до суду від Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення

16.01.2020 судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі № 910/15588/19 до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18. Зобов`язано сторін повідомити Господарський суд Вінницької області про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 910/15588/19.

04.09.2020 на адресу суду надійшло клопотання № 32/7050вих-20 від 03.09.2020 (вх.№01-34/7808/20 від 04.09.2020) Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури про поновлення провадження у справі у зв`язку з тим, що 26.05.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 912/2385/18.

Ухвалою від 11.09.2020 поновлено провадження у справі № 910/15588/19 з призначенням підготовчого засідання на 05.10.2020.

Ухвалою від 05.10.2020 позовну заяву Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури № 32/8930 вих19 від 29.10.2019 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали Гоподарського суду Вінницької області від 05.10.2020 Заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури до суду подано супровідний лист з додатками.

Ухвалою від 09.11.2020 продовжено розгляд справи № 910/15588/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2020.

11.11.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява про проведення підготовчого засідання за відсутності представника та не заперечує про перехід до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 13.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/15588/19 для судового розгляду по суті на 03 грудня 2020 року.

У визначену судом дату (03.12.2020) розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Маслія І.В. у відпустці, протягом періоду самоізоляції з метою запобігання поширенню COVID-19.

Станом на 09.12.2020 суддя Маслій І.В. приступив до роботи.

Ухвалою від 09.12.2020, в порядку визначеному ст.ст. 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено учасників справи про призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 23 грудня 2020 р.

Ухвалою від 23.12.2020 суд постановив позов заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у сумі 826109,34 грн - залишити без розгляду. Дана ухвала мотивована тим, що прокурор не довів необхідності захисту саме ним інтересів держави, а також не обґрунтував підстав для звернення до суду з даним позовом від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, з наданням належних доказів, які підтверджували б встановлення прокурором наявності підстав для представництва згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", що стало підставою для залишення позову без розгляду.

05.01.2021 на адресу суду надійшла апеляційна скарга Керівника Вінницької місцевої прокуратури 32-41вих-21 від 05.01.2021 на ухвалу суду від 23.12.2020.

Супровідним листом №910/15588/19/18/21 від 06.01.2021 матеріали справи було направлено на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги.

30.03.2021 матеріали справи №910/15588/19 повернулись до Господарського суду Вінницької області разом із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2021, відповідно до якої суд постановив апеляційну скаргу Керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.12.2020 р. у справі № 910/15588/19 - задовольнити, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 23.12.2020 р. у справі №910/15588/19 - скасувати, справу № 910/15588/19 передати на подальший розгляд Господарському суду Вінницької області.

Ухвалою від 31.03.2021 призначено справу № 910/15588/19 для судового розгляду по суті на 22.04.2021 р.

Ухвалою від 22.04.2021 розгляд справи по суті відкладено на 20.05.2021 з підстав викладених у відповідній ухвалі.

11.05.2021 до суду від прокурора надійшли пояснення щодо розрахунку кумулятивного коефіцієнта.

На визначену судом дату 20.05.2021 з`явились учасники процесу. Представником позивача в судовому засіданні подано клопотання про поновлення процесуального строку розгляду справи по суті.

Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку розгляду справи по суті та оголосив перерву в судовому засіданні на 17.06.2021.

В судове засідання 17.06.2021 з`явились прокурор та представники сторін

В судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того прокурор повідомив суду про зміну найменування Вінницької місцевої прокуратури на Вінницьку окружну прокуратуру.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 17.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради (виконавчий орган Вінницької міської ради, який здійснює самоврядний контроль за використанням та охороною земель на території Вінницької міської об`єднаної територіальної громади), відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, п.п. 1 п. «б» част. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Тимчасового положення про самоврядний контроль за використанням та охороною земель та об`єктів нерухомого майна у м. Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 19.08.2011 № 379, було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства при використанні земель Вінницької міської об`єднаної територіальної громади Дочірнім підприємством «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (далі - Відповідач), розташованих по вул. Євгена Патона, 17 в м. Вінниця.

За результатами перевірки складено акт від 23 липня 2019 року за № 163/9-03- 3, з якого слідує, що відповідач використовує без правовстановлюючих документів комунальну земельну ділянку, площею 0,7152га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для виробничих потреб), по вул. Євгена Патона, 17 (попередня назва - вул. Сергія Лазо) в м. Вінниця.

На вказаній вище комунальній земельній ділянці розташовано належне відповідачу нерухоме майно, загальною площею 1746,7кв.м, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за№ 180512162 від 11.09.2019.

За твердженням прокурора, в порушення вимог ст. 4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.ст. 120, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, відповідач не оформив правовстановлюючі документи на земельну ділянку та не здійснював нарахування і сплату місцевого податку за її фактичне використання в повному обсязі, що підтверджується листом Головного управління ДФС у Вінницькій області від 02.08.2019 за вих. № 22768/9/02-32-50-05.

В акті перевірки рекомендовано відповідачу звернутись до Вінницької міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та нарахувати і сплатити плату за землю, укласти договір на благоустрій.

На день подачі позовної заяви, відповідачем не вжито заходів щодо оформлення права землекористування та сплати земельного податку в повному обсязі.

Прокурором у позові зазначено, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, площею 0,7152га, по вул. Євгена Патона, 17 в м. Вінниця, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки (Вінницької міської ради) зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі наст. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Розмір безпідставно збережених коштів був визначений Комісією, що діє на підставі Положення затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради від 06.04.2017 № 796, на засіданні яке відбулось 17 липня 2019 року, за час фактичного використання вищевказаної земельної ділянки, починаючи з 17.07.2016 до 17.07.2019 (за три попередніх роки на дату засідання Комісії, яке відбулось 17 липня 2019 року) та становить 826109,34 грн.

До участі в засіданні Комісії відповідача було запрошено шляхом направлення на його адресу повідомлення за вих. № 01-00-010-33625 від 04.07.2019, який вручено адресату 08.07.2019.

Акт визначення розміру безпідставно збережених коштів затверджено рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 липня 2019 року за № 1871 «Про затвердження Актів про визначення розміру збитків, заподіяних Вінницькій міській об`єднаній територіальній громаді».

Про прийняття відповідного рішення та необхідність відшкодування коштів відповідачу було доведено до відома рекомендованим повідомленням від 05.08.2019 за вих. № 37-00-010-38999.

Однак, відповідачем не було сплачено кошти на користь Вінницької міської ради, що підтверджується листом Департаменту фінансів Вінницької міської ради від 07.10.2019 за вих. № 10-00-012-50080.

Відповідно до розрахунку здійсненого Департаментом земельних ресурсів Вінницької міської ради, суму безпідставно збережених коштів було визначено у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з площі земельної ділянки та на підставі інформації і витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Вінниці, яка діяла протягом 2016 - 2019 років, наданих відділом у м. Вінниці Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

При цьому прокурор, зауважує, що рішення виконкому Вінницької міської ради від 25.07.2019 за № 1871, не визнано недійсним та не скасовано, як незаконне, у встановленому порядку, що свідчить про не оспорювання відповідачем розрахунку.

З огляду на викладене, прокурор звернувся до суду про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період з 17.07.2016 до 17.07.2019 в розмірі 826109,34 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує, зокрема посилаючись на наступне.

Дочірнє підприємство «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» являється власником об`єктів нерухомого майна: адміністративно- виробничої бази, позначеної на плані літ. «А», складу позначеного на плані літ. «В», складу (одноповерхове приміщення) позначеного літ. «Е», адміністративно - побутового корпусу позначеного літ. «Ж», ангар позначений літ. «И», навіс нозначений літ. «З», вбиральня позначена літ. «Б», огорожа позначена №1-2,4, колодязь позначений №3, Загальною площею будинковолодіння - 1746,7 кв.м. за адресою: вул. Патона Євгена, буд. 17, м. Вінниця, що підтверджується Договором купівлі-продажу, серія та номер: № 2170, виданий 05.07.2005 року .

З листа про надання інформації головного управління ДФС у Вінницькій області від 02.08.2019р. доданого позивачем до позовної заяви та перевиних бухглтерських документів вбачається, що дочірнє підприємство «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» щорічно самостійно обраховує та сплачує земельний податок за 2016 рік 41297,4грн.. за 2017 рік 43775,40грн. за 2018 рік 43775,40грн. за 2019 рік 43775,40грн.

В акті про нарахування збитків, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.07.2019р. №1871 здійснено розрахунок збитків з оплати земельного податку у розмірі 18239,75грн., що не відповідає дійсності адже підприємством фактично сплачено за 2019 рік - 43775.40 грн. Крім того розрахунок збитків проведено виходячи з цільового призначення земельної ділянки 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для виробничих потреб).

Жодна з документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,7152га не розроблялась та не затверджувалась - отже правові підстави визначати саме таке цільове призначення і здійснювати з нього розрахунок грошової оцінки та збитків не було.

Крім того згідно з частинами 1-4 статті 79 -1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Враховуючи положення статті 79-1 ЗК України та статей 20. 23 Закону України "Про оцінку земель", в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земленьної ділянки саме площею 0,7152га, в зв`язку з чим не виключається помилковість здійсненого виконавчим комітетом Вінницької міської розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку площею 0,7152га.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити в задоволені позову Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до Дочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» про стягнення безпідставно збережених коштів в зв`язку з його безпідставністю та не обґрунтованістю.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати на підставі статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Відповідач є власником нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці по вул. Євгена Патона, 17 в м. Вінниця площею 0,7152 га.

За приписами статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтями 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

У силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України передбачає, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу).

Отже, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, № 922/5468/14.

За змістом ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

При цьому у ст. 15 зазначеного Закону наведено перелік відомостей про земельні ділянки, за змістом якого до Державного земельного кадастру включаються такі відомості: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині 2 статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, в постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог ст.77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Отже, позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17.

Проаналізувавши матеріали господарської справи, суд констатує, що в них відсутні докази на підтвердження обставини формування земельної ділянки в розумінні ст. 79-1 ЗК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що вказана земельна ділянка в період, за який прокурором та позивачем нараховується до стягнення сума безпідставного збагачення у вигляді несплаченої орендної плати (з 17.07.2016 до 17.07.2019), не була сформована як об`єкт права оренди, оскільки не має ані визначених меж, ані кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

В постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/748/19 викладено висновок щодо необхідності перевірки судом обґрунтованості розрахунку позовних вимог, заявлених позивачем саме як безпідставно збережені грошові кошти в розмірі орендної плати за користування відповідачем сформованою земельною ділянкою.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

За змістом статей 15, 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Зважаючи на наведені норми, визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, у розмірі якої нараховано до стягнення спірну суму безпідставно збережених грошових коштів здійснюється на основі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

При цьому, наявність між сторонами позадоговірних кондикційних правовідносин не є підставою для незастосування при визначенні розміру несплаченої відповідачем орендної плати за земельну ділянку як безпідставно збережених грошових коштів затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки цієї ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Суд, звертає увагу на те, що ні позивачем, ні прокурором не долучено до матеріалів справи витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку саме земельної ділянки по вул. Євгена Патона, 17 в м. Вінниця площею 0,7152 га, а надано лише інформаційну довідку та витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Вінниці які діяли протягом 2016-2019 років.

Підсумовуючи викладене, зокрема, що земельна ділянка не була сформованою як об`єкт права, відсутність витягу з нормативно-грошової оцінки в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 826109,34 грн належним чином не обґрунтована, оскільки вона має базуватися на даних нормативно-грошової оцінки виходячи з розміру земельної ділянки, який зареєстрований Державному земельному кадастрі, а тому така вимога не підлягає до задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/393/18 від 11.09.2019.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених прокурором та позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідачів, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.129 ГПК України залишаються за прокурором.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. В позові відмовити повністю.

2. Понесені прокурором судові витрати залишити за прокурором.

3. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається відповідно до ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 29 червня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Вінницька окружна прокуратура (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020);

3 - Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050);

4 - ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (вул. Михайла Котельникова, буд. 23, м. Київ, 03115).