УХВАЛА

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/10052/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк"

про заборону вчиняти протиправні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про:

-заборону Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним Договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на електронну пошту та шляхом договірного списання грошових коштів з її рахунків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010 не був підписаний ОСОБА_1 , тому він є неукладеним, а відтак вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" по сплаті боргу за вищевказаним договором є безпідставними.

Дослідивши подані матеріали, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Таким чином, фізична особа (без статусу фізичної особи-підприємця) може звернутися з позовом до господарського суду лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом.

У поданій позовній заяві позивачем заявлено вимогу про заборону Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним Договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на елнктронну пошту та шляхом договірного списаннягрошових коштів з її рахунків.

В той же час, позивачем обґрунтовано підсудність даного спору Господарському суду міста Києва, у звязку з тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/24590/20-ц від 04.12.2020 справу було закрито, оскільки спірний договір був укладений з фізичної особою-підприємцем.

Суд звертає увагу позивача, що предметом спору у справі № 757/24590/20-ц було визнання договору недійсним в той час, предметом спору у даній справі є заборона Акціонерному товариству Комерційний банк "Приват Банк" вимагати сплати неправомірно нарахованої заборгованості за неукладеним договором № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, у тому числі шляхом телефонних дзвінків, СМС-повідомлень, факсимільним зв`язком, повідомлень на електронну пошту та шляхом договірного списання грошових коштів з її рахунків та який подано, як фізичною особою (без статусу фізичної особи-підприємця).

Позовними вимогами у даній справі не оспорюється Договір № 1121/ОД12 про використання платіжних карт в якості платіжного засобу в торгівельних сервісах підприємства від 25.05.2010, а позовні вимоги направлені на захист ОСОБА_1 , як фізичної особи.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що правовідносини сторін даного спору виникли у зв`язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності, дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на наведене, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про заборону вчиняти протиправні дії.

Керуючись статтями 20, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" про заборону вчиняти протиправні дії.

Ухвала набирає законної сили 29.06.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя С. В. Стасюк