ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року м. Дніпро Справа № 904/98/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Колісник І.І.) від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет", м. Дніпро

про стягнення 67 549,71 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" 67 549,71 грн., з яких: 25 302,17 грн. 3% річних; 42 247,54 грн. інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21:

- позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" про стягнення 67 549,71 грн. задоволено частково;

- стягнуто з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (ідентифікаційний код 02070758; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, проспект Гагаріна, 8) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (ідентифікаційний код 23359034; місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22) 3% річних сумі 4 161,54 грн, інфляційні втрати у сумі 16 246,66 грн, нараховані у звязку з несплатою відповідачем заборгованості за судовим рішенням у справі № 904/5037/19, судовий збір у сумі 635,06 грн.;

- у решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Державний вищий навчальний заклад "Український державний хіміко-технологічний університет", в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" та Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" вказує на те, що відповідач жодним чином не міг вчинити будь-якої дії для виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року у справі № 904/5037/19, швидкість виконання даного рішення залежала виключно від позивача, відтак, на думку апелянта, в даному випадку мало місце прострочення кредитора.

Окремо, скаржником в апеляційній скарзі зазначено, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року у справі № 904/5037/19, невиконання якого стало підставою звернення позивача до суду з позовом по справі № 904/98/21, набрало законної сили 03.03.2020 року, а не 02.03.2020, як це вказано в оскаржуваному рішенні, що на думку апелянта є підставою для зміни рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/5037/19 поданий до виконання в межах строків, встановлених законодавством, отже в даному випадку відсутнє прострочення кредитора. Серед іншого, позивач зазначає, що у відповідності до Бюджетного кодексу України та Положення про Державну казначейську службу України рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року у справі № 904/5037/19 могло бути виконане у добровільному порядку. Оскільки же вказане рішення виконане не було, то у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України було правомірно заявлено вимогу про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та процентів річних. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції таким, що відповідає нормам діючого законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі № 904/5037/19 стягнуто з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 899 052,56 грн., заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію у розмірі 8 643,95 грн., 3% річних за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 8 179,90 грн., 3% річних за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 78,65 грн., інфляційну складову за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 6 293,37 грн., інфляційну складову за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 60,51 грн., пеню за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 92 220,63 грн., пеню за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 886,66 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 231,24 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за рішенням суду на загальну суму 1 015 416,23 грн. (без урахування судового збору у сумі 15 231,24 грн.) позивач нарахував відповідачу до стягнення 3% річних у сумі 25 302,17 грн. за період з 02.03.2020 по 30.12.2020 та інфляційні втрати у сумі 42 247,54 грн. за березень листопад 2020 року, що й стало причиною виникнення спору по справі № 904/98/21.

В ході розгляду справи № 904/98/21 місцевим господарським судом було встановлено, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5037/19 фактично виконане 21.04.2020, що підтверджується меморіальними ордерами № 1 (#33540912) на суму 922 308,94 грн., № 2 (#33561809) від 17.04.2020 на суму 108 338,53 грн., випискою по рахунку за 21.04.2020 (а.с. 58 - 60).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача місцевий господарський суд виходив з того, що у зв`язку непогашеною заборгованістю відповідача, яка встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі № 904/5037/19, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно, проте, у зв`язку з безпідставністю нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат після виконання відповідачем своїх зобов`язань, підлягають зменшенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України та частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеними у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 914/1487/17.

У постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Аналізуючи поняття грошового зобов`язання, на яке можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд враховує також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), яка містить посилання на те, що за змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (п. 23 постанови).

Зазначений висновок щодо правової природи грошового зобов`язання викладений також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (провадження №12-42гс20) (п. 73).

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що він є бюджетною установою та жодним чином не міг вчинити будь-якої дії для своєчасного виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року у справі № 904/5037/19, адже відповідачем за вказаним рішенням є саме Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет", а згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з цим, перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок інфляційних втрат і 3% річних, з урахуванням зауважень відповідача, викладених в апеляційній скарзі, судова колегія встановила, що він є арифметично невірним.

Так, у відповідності до оскаржуваного рішення, розрахунок сум, що підлягають стягненню з відповідача, здійснено судом першої інстанції за період з 02.03.2020р. по 20.04.2020р., проте рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020р. у справі № 904/5037/19 набрало чинності з 03.03.2020р. Таким чином, на думку судової колегії розрахунок потрібно здійснювати саме з цієї дати.

За результатом здійсненого апеляційним судом перерахунку, судова колегія вважає, що законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 20 389,96 грн., з яких: 4 078,31 грн. 3% річних, 16 311,65 грн. інфляційні витрати.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду в частині розрахунку сум, що підлягають стягненню з відповідача, підлягає зміненню.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині вимог щодо скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/98/21, викладені в рішені від 29.03.2021р., в цілому є вірними та обґрунтованими, проте в результаті помилки у розрахунку сум, що підлягають стягненню з відповідача, оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміненню.

Згідно з ст. 129 ГПК України, а також виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги та того, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 153,00 грн. слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021р. у справі № 904/98/21 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" про стягнення 67 549,71 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (ідентифікаційний код 02070758; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, проспект Гагаріна, 8) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (ідентифікаційний код 23359034; місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22) 3% річних сумі 4 078,31 грн., інфляційні втрати у сумі 16 311,65 грн., судовий збір у сумі 635,06 грн.

У решті позову відмовити."

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Державний вищий навчальний заклад "Український державний хіміко-технологічний університет".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз