РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2021 Справа № 910/5336/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення 51 674,26 грн.,

без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 51 674,26 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП. Крім того, Товариство просило суд стягнути з Компанії суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

16 квітня 2021 року до суду надішли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5336/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

14 травня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача від 11 травня 2021 року № 51-3568 на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог Товариства посилаючись на те, що Компанія не прострочила виплату страхового відшкодування позивачу, оскільки заява про страхове відшкодування була отримана нею тільки 18 лютого 2021 року. Окрім того, відповідач зазначив, що Товариством при розрахунку страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, оскільки на момент ДТП пробіг даного автомобіля становив 50 727 км, що значно вище річного нормативного пробігу для даного транспортного засобу.

19 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява Товариства від 13 травня 2021 року № /К про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат.

Також 31 травня 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача від 24 травня 2021 року № 51-3932 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн.

7 червня 2021 року до суду надійшли заперечення позивача від 1 червня 2021 року № 70679-010621/к на клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2020 року на вулиці Харківське шосе в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: зіткнення автомобіля "ВАЗ 2103", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "Renault Dokker", державний номерний знак: НОМЕР_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ВАЗ 2103", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Renault Dokker", державний номерний знак: НОМЕР_2 , чим порушив пункти 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року в справі № 755/19312/20, якою водія автомобіля "ВАЗ 2103", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобілем "Renault Dokker", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є товариство з обмеженою відповідальністю "Охорона-системи безпеки".

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "ALL RISKS" від 19 листопада 2020 року № 0642/20-Т/Ц7. Копія вказаного правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами страхувальник звернувся до позивача із заявою від 30 листопада 2020 року про настання події та виплату страхового відшкодування.

Судом також встановлено, що на підставі рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Кий Авто Центр" від 2 грудня 2020 року № х17235 та ремонтної калькуляції від 11 грудня 2020 року № 17572 позивачем було складено страховий акт від 17 грудня 2020 року № 006.02948720-1 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акта загальна сума страхового відшкодування склала 54 274,26 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - товариства з обмеженою відповідальністю "Кий Авто Центр", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 18 грудня 2020 року № 68656459.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль "ВАЗ 2103", державний номерний знак: НОМЕР_1 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) від 20 вересня 2020 року № АР/0871752 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн.).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "ВАЗ 2103" на момент ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу серії АР/0871752, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

У той же час суд зазначає, що відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

У своєму відзиві відповідач посилався на те, що претензія позивача на вказану суму 54 274,26 грн. була отримана ним 18 лютого 2021 року, у зв`язку з чим граничний строк для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування не настав, а позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Як було зазначено вище, претензію про страхове відшкодування відповідач отримав 18 лютого 2021 року, у зв`язку з чим 90-денний термін для виплати останнім страхового відшкодування закінчився 19 травня 2021 року. Також при дослідженні матеріалів даної позовної заяви, судом встановлено, що позов Товариства надійшов до суду 2 квітня 2021 року, а відзив Компанії на цю позовну заяву - 14 травня 2021 року. Отже до дати ухвалення цього рішення пройшло більше 90 днів, у зв`язку з чим у Компанії на час вирішення даного спору по суті настав обов`язок щодо прийняття рішення про здійснення (відмову в здійсненні) вказаного страхового відшкодування.

Проте в порушення вищезазначеної норми Закону відповідач не вчинив необхідних дій.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у заявленому позивачем розмірі, відповідач здійснив власний розрахунок страхового відшкодування, що складає 44 698,80 грн., на підставі розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, здійсненого аварійним комісаром Дем`яненком М.А. При проведенні розрахунку відповідач застосував визначений у розрахунку коефіцієнт фізичного зносу "Renault Dokker", державний номерний знак: НОМЕР_2 , у розмірі 0,27, оскільки пробіг даного автомобіля становить 50 727 км., що підтверджується копією протоколу огляду транспортного засобу, а відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, річний нормативний пробіг для даного транспортного засобу складає 19 300 км. При цьому, строк експлуатації вищевказаного транспортного засобу становить 1,25 року, тобто КТЗ використовується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг вдвічі більший за середньорічний нормативний). Враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту склала 54 274,26 грн., з яких сума вартості необхідних до заміни запчастин дорівнює 28 302,93 грн., сума зносу цих деталей, на думку відповідача, становить 7 641,79 грн. (28 302,93 * 27 %).

Відповідно до пункту 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятками стосовно використання зазначених вимог є те, що КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний).

Як зазначалося судом, позивачем проведено виплату страхового відшкодування за спірним договором страхування, виходячи з вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно з рахунком товариства з обмеженою відповідальністю "Кий Авто Центр" від 2 грудня 2020 року № х17235 на суму 54 274,26 грн. та ремонтною калькуляцією від 11 грудня 2020 року № 17572 на суму 54 874,44 грн. Крім того, Товариством до позовної заяви долучено звіт товариства з обмеженою відповідальністю "Експертно-асистуюча компанія "Довіра" про визначення вартості відновлювального ремонту від 11 грудня 2020 року № 17572, який виконано без розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, і згідно з яким вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 54 874,44 грн.

Слід зазначити, що при складанні страхового акта від 17 грудня 2020 року № 006.02948720-1 коефіцієнт фізичного зносу також не застосовувався.

Судом враховано, що страхове відшкодування не обов`язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 910/12722/18 та постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 922/4013/17.

Водночас, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою.

Загальні умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування" встановлено Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 січня 1998 року № 8.

Пунктом 16 Типового положення передбачено, що на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат - документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до наданого відповідачем аварійного сертифіката суб`єкта оціночної діяльності (аварійного комісара) Дем`яненка М.А. визначення фізичного зносу для складників транспортного засобу "Renault Dokker", державний номерний знак: НОМЕР_2 , коефіцієнт фізичного зносу (Ез) цього автомобіля станом на дату ДТП становив 0,27.

Проте позивач не надав суду жодних доказів на спростування даного факту.

Беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 54 274,26 грн., враховуючи встановлений полісом серії АР/0871752 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 130 000,00 грн. та франшизи - 2 600,00 грн., а також коефіцієнт фізичного зносу 0,27, який був застосований до вартості необхідних до заміни запчастин, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 44 032,27 грн. (54 274,26 грн. - 2 660,00 грн. - 7 641,79 грн.).

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що вищевказана сума страхового відшкодування, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства в частині стягнення з Компанії 44 032,27 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За частиною 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2019 року між Товариством та адвокатом Даниловим Анатолієм Григоровичем укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого останній зобов`язався надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цією угодою, а позивач - оплатити замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами.

За пунктом 3.1 даного договору за правову допомогу Товариство сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього договору.

Розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до даного правочину (пункт 4.1 цієї угоди).

Між Товариством та адвокатом Даниловим А.Г. було підписано акт виконаних робіт (додаток № 1 до договору) від 23 квітня 2021 року № 910/5336/21 на загальну суму 5 000,00 грн. У цьому акті визначено, що загальна кількість витраченого часу на виконання вищевказаних послуг з надання правової допомоги склала 5 годин, з яких: визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації - 1 год. (1 000,00 грн.); аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді - 2 год. (2 000,00 грн.); підготовка позовної заяви та формування пакету документів за позовом Товариства до Компанії про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації на суму 51 674,26 грн. у даній справі - 2 год. (2 000,00 грн.).

На підтвердження того, що Данилов А.Г. , який надавав правову допомогу, є адвокатом, до позовної заяви було додано: копію відповідного свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 2 лютого 2004 року № 462, а також копію ордера від 11 січня 2019 року серії ЗП № 70258, що підтверджує повноваження наведеного адвоката на представництво інтересів Товариства в суді.

Судом встановлено, що Товариство сплатило на рахунок адвоката Данилова А.Г. 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26 квітня 2021 року № 21889341, яке наявне в матеріалах справи.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншого учасника справи в разі наявності заперечень такої особи щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У своєму клопотанні від 24 травня 2021 року № 51-3932 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з наданими адвокатом послугами, а співмирними з складністю справи, об`ємом виконаних адвокатом робіт та ціною позову є витрати на правничу допомогу в сумі 1 000,00 грн.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі "Гімайдуліна й інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року в справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За висновками суду, заявлений позивачами до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.

Доводи відповідача про завищення розміру послуг не приймаються судом, оскільки вказані аргументи не підтверджені належними доказами, не відповідають свободі вибору клієнтом захисника своїх прав, у тому числі зважаючи на доведення матеріалами справи дійсності надання послуг професійної правничої допомоги у даній справі.

З урахуванням предмету, підстав та ціни позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин, обсягів матеріалів справи, витраченого адвокатом часу (5 години), самого розміру понесених адвокатом витрат, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити заявлену суму витрат позивача на професійну правничу допомогу в справі № 910/5336/21 у розмірі 4 260,58 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154; ідентифікаційний код 33908322) 44 032 (сорок чотири тисячі тридцять дві) грн. 47 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 1 934 (одну тисячу дев`ятсот тридцять чотири) грн. 30 коп. судового збору, а також 4 260 (чотири тисячі двісті шістдесят) грн. 58 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 червня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко