ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/113/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретар судового засідання Андріїв Л.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Івано-Франківської окружної прокуратури

до відповідачів: Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області

Фермерського господарства "Острів Віготе"

про визнання незаконним та скасування рішення сесії селищної ради від 24.12.2020, визнання недійсною тимчасової угоди № 1 від 10.01.2021 та повернення земельної ділянки площею 10 га,

за участю:

від позивача: Гоголь В.В.;

від відповідачів представники не з`явилися.

Встановив: Заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області та Фермерського господарства "Острів Віготе" про визнання незаконним та скасування рішення сесії селищної ради від 24.12.2020, визнання недійсною тимчасової угоди № 1 від 10.01.2021 та повернення у комунальну власність Єзупільської селищної ради земельної ділянки в межах населеного пункту села Ганнусівка для сільськогосподарського призначення площею 10 га, одержаної за актом передавання-прийняття земельної ділянки в користування від 10.01.2021.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

За визначенням частин 2, 3 статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з статтею 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. (ч.3 ст.53 ГПК України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. (ч.4 ст.53 ГПК України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. (ч.5 ст.53 ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 навела висновок про застосування норм права, у якому вказано, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Обґрунтовуючи підстави для представництва, прокурор зазначив, що порушені інтереси держави, оскільки територіальна громада позбавлена можливості отримувати орендну плату у розмірі, визначеному на умовах прозорої конкуренції та з дотриманням законодавчих вимог, а інші громадяни України і юридичні особи - можливості реалізувати своє право на отримання вказаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства і відсутність компетентного органу.

Суд встановив, що на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор навів достатні підстави для представництва інтересів держави та для звернення з позовом до суду.

Господарський суд Івано-Франківської області прийняв позовну заяву Заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначив на 10.03.2021; встановив сторонам відповідні строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив; запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 17.02.2021).

05.04.2021, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження на стадію підготовчого засідання, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.05.2021. Хід підготовчого провадження викладено у наявних в матеріалах справи ухвалах суду та протоколах судових засідань.

17.05.2021, до суду надійшла заява керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в якій останній просить замінити позивача Тисменицьку місцеву прокуратуру Івано-Франківської області на його правонаступника Івано-Франківську окружну прокуратуру. Судом постановлено ухвалу, згідно якої замінено позивача у справі -Тисменицьку місцеву прокуратуру Івано-Франківської області на її правонаступника Івано-Франківську окружну прокуратуру; судове засідання призначено на 08.06.2021 (ухвала суду від 17.05.2021).

Представники відповідачів жодного разу у судові засідання не з`явилися, правом на участь в судовому засіданні не скористалися, причин неприбуття суду не повідомили, відзиву на позов не подали; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, встановленому статтею 202 ГПК України.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

08.06.21, розгляд справи по суті завершено; суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позов подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги із посиланням на положення статей 124, 125, 126, 134 Земельного кодексу України, статей 16, 215, 216 Цивільного кодексу України і статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" аргументовано тим, що приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи спірну угоду Єзупільська селищна рада створила умови, за яких ФГ "Острів Віготе" отримало в користування земельну ділянку площею 10 га з порушенням вимог Закону України "Про оренду землі" та Земельного кодексу України, без проведення земельних торгів, не на конкурентних засадах.

Крім того, прокурор зазначає, що тимчасова угоди № 1 від 18 січня 2019 року є удаваною, оскільки під час її укладення сторони намагалися приховати зміст та наслідки іншого правочину, а саме договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування подання позову прокурором як позивачем останній зазначив, що представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подання позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави; у цьому разі порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель. Органом, уповноваженим державою організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю є Держгеокадастр, проте його посадові особи не наділені повноваженнями звертатися до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач.

Також прокурор зазначає, що згідно ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві; просить суд позов задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідачів.

Відповідачі відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надали.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив таке.

24 грудня 2020 року Єзупільською селищною радою Івано-Франківської області на другій сесії восьмого демократичного скликання прийнято рішення "Про розгляд клопотання фермерського господарства "Острів Віготе" (а.с. 21).

Розглянувши клопотання директора ФГ "Острів Віготе" про надання дозволу на заключення угоди по відшкодування втрат за фактичне користування земельною ділянкою, сесія селищної ради вирішила:

надати директору ФГ "Острів Віготе" дозвіл на заключення угоди по відшкодування втрат за фактичне користування землею на земельну ділянку площею 10,00 га в урочищі "Криві ниви" в с. Ганнусівка для сільськогосподарського використання терміном на 11 місяців;

встановити плату за користування земельними ділянками в розмірі чотири відсотки від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки;

селищному голові ОСОБА_1 заключити та підписати угоду по відшкодування втрат з ФГ "Острів Віготе" за користування землею.

На виконання зазначеного вище рішення, 10 січня 2021 року, між Єзупільською селищною радою та ФГ "Острів Віготе" укладено тимчасову угоду №1 про порядок відшкодування збитків (шкоди) місцевого бюджету від недоотримання доходів за фактичне землекористування на території села Ганусівка Єзупільської територіальної громади (а.с. 22).

Пунктом 1. тимчасової угоди сторони погодили, що землекористувач, який користується земельною ділянкою площею 10,00 га, розташованою за адресою: Івано-Франківська область, село Ганнусівка, Єзупільської ТГ (урочище "Криві ниви"), зобов`язується сплатити, на розрахунковий рахунок Єзупільської селищної ради, кошти в сумі 8475,96 грн. за фактичне землекористування за період від 10 січня 2021 року по 10 грудня 2021 року.

Згідно з п. 2 тимчасової угоди, перерахунок коштів проводиться щомісячно не пізніше 25 числа наступного місяця у рівних частинах від суми, вказаної у п.1 цієї Угоди, з дати підписання даної угоди по 31.21.2021.

Пунктом 4 тимчасової угоди встановлено, що дана угода діє до повної сплати грошових коштів, передбачених пунктом 1 цієї угоди.

Угода не є підставою для звільнення землекористувача від виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку та документів, що посвідчують право власності, право постійного землекористування чи право оренди земельної ділянки та їх державної реєстрації (п.6 угоди).

У відповідності до п.7 угоди, невід`ємною частиною даної угоди є розрахунок збитків (шкоди) від недоотримання коштів за фактичне землекористування.

Згідно акта передавання-прийняття земельної ділянки в користування від 10 січня 2021 року (а.с. 25) Єзупільська селищна рада (орендодавець) передала , а орендар ФГ "Острів Віготе" прийняв в користування в селі Ганнусівка Єзупільської ТГ в урочищі "Криві ниви" земельну ділянку для сільськогосподарського використання площею 10,0000 га терміном на 11 місяців.

Матеріалами справи підтверджується фактичне отримання ФГ "Острів Віготе" в оренду земельної ділянки загальною площею 10 га.

Даний факт не заперечується Єзупільською селищною радою про що свідчить наявний в матеріалах справи лист вих. № 40 від 21 січня 2021 року (а.с. 24).

Прокурор встановивши порушення вимог земельного законодавства, внаслідок чого ФГ "Острів Віготе" безпідставно використовує на території Єзупільської ТГ земельну ділянку сільськогосподарського призначення, звернувся з позовом до Господарського суду Івано-Франківської області задля поновлення порушених прав та інтересів держави.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновки суду.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності до ч. 1, 4 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з приписами частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Оскаржуючи тимчасову угоду №1 про порядок відшкодування збитків (шкоди) місцевого бюджету від недоотримання доходів за фактичне землекористування на території села Ганусівка Єзупільської територіальної громади від 10 січня 2021 року, укладену між Єзупільською селищною радою та фермерським господарством "Острів Віготе", прокурор стверджує, що остання є удаваною, якою сторони фактично приховали укладення договору про оренду землі; умови спірної угоди свідчать про те, що ФГ "Острів Віготе" фактично отримало в оренду земельну ділянку загальною площею 10 га, порядок надання яких регулюється нормами Закону України "Про оренду землі".

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Частиною 2 ст. 235 ЦК України визначено, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При оцінці дійсних домовленостей сторін при укладенні оскаржуваної угоди, суд не вважає, що сторони домовились про укладення угоди по відшкодуванню втрат, оскільки за своїм змістом умови оскаржуваної угоди, відповідають договору оренди землі.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно положень ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передавати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За наведеного, законодавцем встановлений єдиний правовстановлюючий документ, яким врегульовано відносини щодо оренди землі.

При цьому ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Враховуючи викладене та беручи до уваги умови тимчасової угоди №1, суд дійшов висновку, що по своїй правовій природі остання містить ознаки договору оренди; у всіх пунктах присутній акцент на платне, строкове користування земельною ділянкою, що дає підстави ідентифікувати оскаржувану угоду саме як договір оренди землі. Отже, при встановленні відповідності оспорюваної угоди вимогам ст. 203 ЦК України суд застосовує законодавство, що регулює оренду землі та порядок укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 2 вищезазначеної статті визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно приписів статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду землі" об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів статей 4,6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державну реєстрацію речових прав та обтяжень на нерухоме майно, що посвідчують право постійного користування та право оренди земельної ділянки здійснює реєстраційна служба, яка входить у склад управління юстиції. Натомість, оскаржувана тимчасова угода №1 від 10.01.2021, яка фактично є договором оренди, у встановленому порядку не зареєстрована, державний реєстраційний номер не присвоєний.

Відповідно до частини 2 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Статтею 127 Земельного кодексу України встановлено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 2 , 3 ст. 134 Земельного кодексу України визначено випадки за якими земельні ділянки або право на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), і при цьому передача в оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не підпадає. Тобто, надання спірної земельної ділянки в оренду не належить до випадків, передбачених частинами 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України, а тому необхідною умовою для передачі в оренду в такому випадку є проведення земельних торгів, за результатами яких органом місцевого самоврядування приймається відповідне рішення. Згідно приписів статті 135 Земельного кодексу України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Наведені обставини та правові норми є підставою для визнання недійсним правочину згідно ч.1 ст.215 ЦК України, отже тимчасова угода № 1 про порядок відшкодування збитків (шкоди) місцевого бюджету від недоотримання доходів за фактичне землекористування на території села Ганнусівка Єзупільської ТГ від 10 січня 2021 року підлягає визнанню недійсною.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що приймаючи рішення "Про розгляд клопотання фермерського господарства "Острів Віготе" від 24 грудня 2020 року Єзупільська селищна рада передала земельну ділянку площею 10 га в порушення вимог статей 124, 127, 134, 135 Земельного кодексу України, без проведення земельних торгів, що призвело до незаконного користування ФГ "Острів Віготе" земельною ділянкою не на конкурентних засадах.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Натомість, земельна ділянка загальною площею 10 га, яка розташована в межах населеного пункту с. Ганнусівка (урочище "Криві ниви") як об`єкт цивільного права у відповідності до ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу України не сформована, є наслідком використання останньої без визначення меж.

Також, у відповідності до ч. 3,4 ст.79-1 Земельного кодексу України та ст.15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" інформація щодо спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру не внесена, кадастровий номер не присвоєно.

Вказані порушення створюють умови за яких суб`єкт господарювання в змозі фактично користуватися більшою площею землі ніж передбачено у рішенні.

Відсутність даних у Державному земельному кадастрі про спірну земельну ділянку позбавляє можливості визначити реальну нормативно-грошову оцінку окремої земельної ділянки з індивідуальним кадастровим номером і як наслідок також призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою більшого розміру орендної плати.

Частиною 8 статті 93 ЗК України передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. (Стаття 140 Конституції України).

В ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про оренду землі" визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельної ділянки виключно відповідно до закону та у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За наведених обставин та правових норм суд дійшов висновку, що рішення Єзупільської селищної ради "Про розгляд клопотання фермерського господарства "Острів Віготе" від 24 грудня 2020 року прийняте всупереч норм законодавства України і підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Внаслідок недійсності тимчасової угоди № 1 про порядок відшкодування збитків (шкоди) місцевого бюджету від недоотримання доходів за фактичне землекористування на території села Ганнусівка Єзупільської ТГ від 10 січня 2021 у Фермерського господарства "Острів Віготе" відсутні правові підстави для користування земельною ділянкою, а тому відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України фермерське господарство "Острів Віготе" зобов`язане повернути у комунальну власність Єзупільської селищної ради земельну ділянку одержану за актом передавання-прийняття від 10.01.2021.

За наведеного, вимога про зобов`язання ФГ "Острів Віготе" повернути у комунальну власність Єзупільської селищної ради одержану за актом передавання-прийняття від 10.01.2021 земельну ділянку в межах населеного пункту села Ганнусівка для сільськогосподарського призначення площею 10 га підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За приписами ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідачі доводи позивача не спростували, жодних заперечень по суті спору не надали.

В контексті наведеного, оцінюючи всі наявні докази в їх сукупності, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог та відповідно наявність підстав для їх задоволення.

Також суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судові витрати.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ГПК України).

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Прокурор, як судові витрати, визначив судовий збір у розмірі 6810,00 грн.

Враховуючи задоволення позову, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись статтями 13, 53, 73, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Івано-Франківської окружної прокуратури до Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області, Фермерського господарства "Острів Віготе" про визнання незаконним та скасування рішення сесії селищної ради від 24.12.2020, визнання недійсною тимчасової угоди № 1 від 10.01.2021 та повернення земельної ділянки площею 10 га - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Єзупільської селищної ради "Про розгляд клопотання фермерського господарства "Острів Віготе" від 24 грудня 2020 року.

Визнати недійсною тимчасову угоду № 1 про порядок відшкодування збитків (шкоди) місцевого бюджету від недоотримання доходів за фактичне землекористування на території села Ганнусівка Єзупільської територіальної громади від 10 січня 2021 року, укладену між Єзупільською селищною радою та фермерським господарством "Острів Віготе" .

Фермерському господарству "Острів Віготе" (вул. Дністровська 34, с. Побережжя, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423, ідентифікаційний код 39236001) повернути у комунальну власність Єзупільської селищної ради (вул. С. Бандери, буд. 50, смт. Єзупіль, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77411, ідентифікаційний код 04356142) земельну ділянку в межах населеного пункту села Ганнусівка для сільськогосподарського призначення площею 10 га, одержану за актом передавання-прийняття земельної ділянки в користування від 10.01.2021.

Стягнути з Єзупільської селищної ради Івано-Франківської області, вул. С. Бандери, буд. 50, смт. Єзупіль, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77411 (ідентифікаційний код 04356142) на користь прокуратури Івано-Франківської області, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000, ідентифікаційний код 03530483, рахунок (IBAN) UA 0003924 в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172 - судовий збір в сумі 3405,00 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з Фермерського господарства "Острів Віготе", вул. Дністровська 34, с. Побережжя, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77423 (ідентифікаційний код 39236001) на користь прокуратури Івано-Франківської області, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000, ідентифікаційний код 03530483, рахунок (IBAN) UA 0003924 в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172 - судовий збір в сумі 3405,00 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.06.2021.

Суддя Л.М. Неверовська