ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021м. ДніпроСправа № 904/4229/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕРОЕКС", м. Запоріжжя, Дніпропетровська область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 218 844,99 грн. по договору №717/13/379В

Без виклику (повідомлення) учасників.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фероекс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості по договору №717/13/379В у сумі 218 844,99 грн., яка складається з 210 000,00 грн. - суми основного боргу; 6 791,02 грн. - втрат від інфляції; 2 053,97 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 23.04.2021 позовну заяву залишено буз руху для усунення позивачем недоліків.

13.05.2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що заборгованість у розмірі 210 000,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки відповідачем частково сплачено.

Також відповідач просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат.

24.05.2021 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що заборгованість у розмірі 210 000,00 грн. не відповідає дійсності оскільки відповідачем часткового сплачено. При цьому не зазначає, ані сум які сплачені, ані будь-яких реквізитів платіжних документів на підтвердження оплати та не додав їх до відзиву.

Крім того, позивачем надано заяву про стягнення суми витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

07.06.2021 від відповідача надійшла відповідь на заяву про стягнення судових витрат, в якій відповідач зазначає, що вимоги про стягнення 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами, крім того, відповідач звернув увагу на те, що справа не є складною.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору поставки, умов та строку поставки товару, встановлення факту постави товару та встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фероекс" (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) укладено договір про закупівлю товару №717/13/379В (далі - договір).

Пунктом п. 1.1. договору встановлено що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 12. договору, а покупець прийняти ат оплатити товар.

Відповідно до п. 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити Аразивні вироби, код 1481 (Електроди графітовані) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Сума (ціна) договору, відповідно до специфікації №1 становить 525 000,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 105 000,00 грн. Загальна сума 630 000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 4.1. договору товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець, здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти банківських днів.

Поставка товару здійснюється партіями в період вересень-грудень 2020 року. Обсяг кожної партії уточнюються у заявках підписаних працівниками покупцю. Термін поставки кожної партії товару протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів на адресу вказану в цьому договору ( отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим) (п. 5.1. договору).

Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставленй товар (пп. 6.1.1. п. 6.1. договору).

Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (пп. 6.4.1. п. 6.4. договору).

Пунктом 7.1. договору встановлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).

Сторонами підписано специфікацію № 1.

24.12.2020 сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору № 717/13/379В від 17.09.2020 відповідно якої п. 11.1. договору виклали в наступні й редакції: «договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.06.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.».

Позивачем умови договору виконано належним чином та поставлено товар на суму 210 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000361 від 13.10.2020 на суму 210 000,00 грн., яка підписана представником відповідача, за довіреністю № 10-0000342 від 08.10.2020, без заперечень та товаро-транспортною накладною № 41309 від 13.10.2020.

Позивачем виставлено на оплату відповідачеві рахунок-фактуру № СФ-0000376 від 08.10.2020 на суму 210 000,00 грн.

Відповідач за поставлений товар не розрахувався, у зв`язку з чим позивач направив на адресу відповідача претензії № 10/12/20-03 від 10.12.2020 та № 28/01/21-05 від 28.01.2021 з вимогою оплатити суму боргу, направлення претензій підтверджується роздруківками з електронної пошти.

Відповідач відповіді на претензії не надав, суму боргу у розмірі 210 000,00 грн. не оплатив.

Викладене стало підставою для звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до умов договору строк оплати товару є таким, що настав.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 210 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 6 791,02 грн. та 3% річних 2 053,97 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки надані позивачем, судом встановлено, що 3% річних нараховані не вірно за весь період прострочення оплати з 13.10.2020 по 12.04.2021.

Як зазначалось вище, пунктом 4.2. договору встановлено, що покупець, здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти банківських днів.

Отже 3% річних необхідно рахувати з 13.01.2021 по 12.04.2021.

З врахуванням викладеного розмір 3% річних за період з 13.01.2021 по 12.04.2021 становить 1 553,42 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 500,55 слід відмовити.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають стягненню за період з січня 2021 року по лютий 2021 року складають 4 857,30 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 933,72 грн. слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процентів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.07.2020 у справі № 903/125/18.

Посилання відповідача на часткову оплату суми боргу, содом не приймаються, оскільки відповідачем не надано доказів в підтвердження цієї інформації (не надано доказів оплати).

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 210 000,00 грн., 1 553,42 грн. - 3% річних, 4 857,30 грн. - інфляційних втрат.

В частині стягнення 3 % річних у сумі 500,55 грн. та 1 933,72 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2021 між Адвокатським об`єднанням «КФК» (далі адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЕРОЕКС" (далі - клієнт, позивача) укладено договір про надання правничих послуг (далі - договір).

Пунктом 1.1. якого встановлено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничі послуги щодо стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020.

Згідно п. 1.2. договору до складу правничих послуг за цим договором входить:

- консультація та роз`яснення клієнту змісту наданих ним документів для прийняття ним рішення щодо звернення із позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020;

- підготовка та подання позовної заяви (з додатками) до Господарського суду Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020;

- представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції у справі про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020;

- підготовка процесуальних заяв по суті в ході розгляду справи в Господарському суді Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020;

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяв у справі в Господарському суді Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020;

- підготовка апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу, представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, у справі про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 9.1. договору).

19.05.2021 сторонами підписано Акт виконаних робіт (наданих послуг) по договору від 12.04.2021, про надання правничої допомоги згідно якого адвокатське об`єднання надано клієнту по договору від 12.04.2021 наступні правничі послуги:

№Види послуги Витрачений час/розмір фіксованої оплати.
1Консультація та роз`яснення клієнту змісту наданих ним документів, в тому числі: - договір № 717/13/379В про закупівлю товару від 17.09.2020 - додаток № 1 до договору № 717/13/379В - додаткова угода № 1 від 24.12.2020 до договору № 717/13/379В - лист від 30.09.2020 № 13-13/3137 - рахунок-фактура № СФ-0000376 від 08.10.2020 - видаткова накладна № РН-0000361 від 13.10.2020 - довіреність № 10-0000342 від 08.10.2020 - ТТН № 41309 від 13.10.2020 - лист № 10/12/20-03 від 10.12.2020 - лист № 28/01/21-05 від 28.01.2021 Для прийняття клієнтом рішення щодо звернення до господарського суду із позовом про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020. 30 хв.
2Підготовка та подання позовної заяви (з додатками) до Господарського суду Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020. 4 год. 30 хв.
3Підготовка та подання до Господарського суду Дніпропетровської області відповіді на відзив на позовну заяву (вих.№ 19/05 від 19.05.2021)2 год.
Всього: 7 год.
Згідно п. 2 Акту послуги надані у справі № 904/4229/21, що розглядається Господарським судом Дніпропетровської області.

Пунктом 3 Акту встановлено, що вартість наданих послуг (у відповідності до п. 6.1. договору) становить: 7 годин * 1 000 грн./год. = 7 000,00 грн.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту пункту 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 ГПК України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" також зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 по справі № 905/1795/18, від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 по справі № 922/2685/19.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. є необґрунтованою та завищеною, на підставі наступного.

Суд вважає, що адвокатом необґрунтовано завищено час та суму на надання послуг позивачу, оскільки справа є нескладною (лише одна видаткова накладна), тому витрати на правничу допомогу необхідно рахувати наступним чином:

- Підготовка та подання позовної заяви (з додатками) до Господарського суду Дніпропетровської області, про стягнення з Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованості за поставлений товар по договору № 717/13/379В від 17.09.2020 - 2 години;

- Підготовка та подання до Господарського суду Дніпропетровської області відповіді на відзив на позовну заяву (вих. № 19/05 від 19.05.2021) - 1 год.

Таким чином, загальний час витрачений адвокатським об`єднанням на надання правничої допомоги складає 3, 5 години на загальну суму 3 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами статі 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фероекс" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 218 844,99 грн. по договору №717/13/379В задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, б. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фероекс" (69035, Запоріжжя, вул. Незалежної України, вул. Михайла Гончаренка, б. 66/5, кв. 42, ) суму основного боргу у розмірі 210 000,00 грн., 1 553,42 грн. - 3% річних, 4 857,30 грн. - інфляційних втрат, 3 246,17 грн. - витрат по сплаті суд та 2 966,63 грн. - витрат на правничу допомогу, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фероекс" 3 % річних у сумі 500,55 грн. та 1 933,72 грн. - інфляційних втрат слід відмовити.

Витрати на правничу допомогу у сумі 3 538,93 грн. та витрати по сплаті судового збору - 36,51 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.06.2021

Суддя Н.Г. Назаренко