ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1254/21

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Смик А.Є., довіреність № 10, дата видачі : 01.02.21;

від відповідача : не з`явився.

розглянувши справу за позовом ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" про стягнення 95 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ПРИВАТНО-ОРЕНДНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "РУСЬ" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" про стягнення 95 000,00грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.05.2021 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1254/21 за правилами спрощеного позовного провадження, із призначенням розгляду по суті на 01.06.2021 року о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2021 року було відкладено судове засідання на 22.06.2021 року о 09:45 год.

02.06.2021 року до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" надійшло клопотання про проведення судового засідання по справі №916/1254/21 в режимі відеоконференції, у якому позивач просить суд здійснити розгляд справи №916/1254/21, за участю повноважного представника, проведення якої доручити: Господарський суд Волинської області (43010, м. Луцьк, пр. Волі, 54А).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 року було задоволено клопотання представника ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" від 02.06.2021р. вх.ГСОО№11876/21 про проведення судового засідання по справі №916/1254/21 в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Волинської області (43010, м. Луцьк, пр. Волі, 54А,) проведення відеоконференції з метою забезпечення участі представника ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" у судовому засіданні при розгляді справи №916/1254/21, яке призначене господарським судом Одеської області на 22.06.2021р. о 09 год. 45хв.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

22.06.2021р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2020 року між приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Русь» та товариством з обмеженою відповідальністю «Максагротех Сервіс» було укладено договір поставки № 07-04/20.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується впродовж дії договору поставляти покупцеві вентилятори марки GLF-12,5 у кількості, відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується приймати товар і оплачувати його на встановлених договором умовах.

Згідно з пунктом 2.1 договору, вартість товару визначається сторонами згідно виставленого рахунку-фактури на момент поставки партії товару.

Після укладання договору сторони погодили, що Відповідач має поставити товар у кількості 8 штук на загальну суму 95 000,00 грн., термін передачі товару в день зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Таке замовлення проводилося за допомогою телефонного зв`язку, у відповідності до п.3.3 договору.

На підтвердження прийняття замовлення Відповідач надав рахунок - фактуру № 7 від 07.04.2020 року на загальну суму 95 000,00 грн. Що стосується прийняття замовлення на поставку товару, а отже і погодження строку, то слід зазначити, що в рахунку № 7, в заголовку, Відповідач вказав, що товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника.

На виконання умов договору ПОСП «Русь» здійснило оплату товару відповідно до виставленого рахунку, що підтверджується платіжним дорученням № 904 від 15 квітня 2020 року.

Як вбачається з платіжного доручення, кошти були зараховані на розрахунковий рахунок Відповідача 15.04.2020 року. Таким чином, товар мав бути переданий для ПОСП «Русь» саме 15.04.2020 року.

Однак, в супереч умовам договору та актам цивільного і господарського законодавства Відповідач товар не поставив. Після здійснення оплати перестав виходити на зв`язок. Розуміючи, що Відповідач затримує поставку товару, нами 01.10.2020 року, було направлено на юридичну адресу Відповідача вимогу про поставку товару.

Проте, і після направлення вимоги, товар не був поставлений відповідачем відповідно до умов договору, що порушило наші законні прав та інтереси.

З наведених підстав, ПРИВАТНО-ОРЕНДНЕ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО "РУСЬ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" про стягнення 95 000,00 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 202,203, 205,206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Згідно вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено судом, 07 квітня 2020 року між приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Русь» та товариством з обмеженою відповідальністю «Максагротех Сервіс» було укладено договір поставки № 07-04/20.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується впродовж дії договору поставляти покупцеві вентилятори марки GLF-12,5 у кількості, відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується приймати товар і оплачувати його на встановлених договором умовах.

Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість товару визначається сторонами згідно виставленого рахунку-фактури на момент поставки партії товару.

Після укладання договору сторони погодили, що Відповідач має поставити товар у кількості 8 штук на загальну суму 95 000,00 грн., термін передачі товару в день зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Вказане замовлення відповідно до п. 3.3. Договору проводилося за допомогою телефонного зв`язку.

На підтвердження прийняття замовлення Відповідачем було надано позивачу рахунок - фактуру № 7 від 07.04.2020 року на загальну суму 95 000,00 грн.

Що стосується прийняття замовлення на поставку товару, а отже і погодження строку, то слід зазначити, що в рахунку № 7, в заголовку, Відповідач зазначив, що товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника.

На виконання умов договору ПОСП «Русь» здійснило оплату товару відповідно до виставленого рахунку, що підтверджується платіжним дорученням № 904 від 15 квітня 2020 року.

З платіжного доручення встановлено, що кошти були зараховані на розрахунковий рахунок Відповідача 15.04.2020 року.

Отже, товар мав бути переданий для ПОСП «Русь» саме 15.04.2020 року.

Однак, в супереч умовам договору та актам цивільного і господарського законодавства Відповідачем товар поставлено не було.

Позивачем 01.10.2020 року, було направлено на юридичну адресу Відповідача вимогу про поставку товару.

Проте, після направлення вимоги, товар не був поставлений відповідачем відповідно до умов договору, що порушило наші законні прав та інтереси.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 95 000,00грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" про стягнення 95 000,00 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСАГРОТЕХ СЕРВІС" (65029, м. Одеса, вул. Князівська, будинок 32; ) на користь ПРИВАТНО-ОРЕНДНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "РУСЬ" (45711, Волинська область, Горохівський район, с. Мирне; ) суму попередньої оплати у розмірі 95 000 /дев`яносто п`ять тисяч/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 /дві тисячі двісті сімдесят / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 29 червня 2021 р.

Суддя С.Ф. Гут