ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Справа № 906/1332/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Гелла С.В. (ордер серія АІ №1125172 від 17.06.21р.)

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення господарського суду Житомирської обалсті від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 (повний текст складено 12.04.2021р., суддя Машевська О.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченко Анни Олександрівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент"

про стягнення 374 343, 38 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь Фізичної особи-підприємця Шевченко Анни Олександрівни 356 001,00 грн основного боргу; 9 626,75 грн 3% річних; 8 715,63 грн інфляційних втрат; 5 615,15 грн судового збору; 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що виконавець надав замовнику послуги на суму 356001, 00 грн, але відповідач заборгованість за надані послуги не сплатив.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ТОВ "Домобудівельна компанія "Фундамент" звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, стягнути з позивача суму сплаченого судового збору.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, а тому вказане рішення підлягає скасуванню. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не дотримано вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що відповідно до вимог пунктів 3.2 та 4.4. Договору позивач не припинив надання послуг, та не ініціював його розірвання. Судом першої інстанції не враховано вимог, встановлених частиною 2 статті 44 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", щодо надання згоди на вчинення правочину загальними зборами учасників ТОВ "ДБК "ФУНДАМЕНТ".

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021р. апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 залишено без руху.

07.06.2021р. на адресу суд від Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено платіжні доручення про сплату судового збору в розмірі 8422,72 грн та 0,01 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.06.2021р. об 10:30год.

23.06.2021р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарг з підстав, викладених у відзиві.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився. Про місце, час і дату судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Предметом розгляду цієї справи є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані рекламні та/або інші супутні послуги відповідно до договору №0301 про надання послуг від 13.09.2019р.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Договір є підставою виникнення зобов`язання (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору ( ч.1 ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Учасник господарських відносин, що порушив майнові права іншого суб`єкта, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи пред`явлення ним претензії чи звернення до суду (ст. 222 ГК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 03.01.2019р. між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" (замовник) та позивачем Фізичною особою-підприємцем Шевченко Анною Олександрівною (виконавець) був укладений Договір №0301 про надання послуг, згідно умов якого замовник замовляє у виконавця рекламні та/або інші супутні послуги (надалі в тексті - "Послуги"), зобов`язується оплатити їх, а виконавець бере на себе зобов`язання надати визначені послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а також Додатками до нього, які є невід`ємною частиною Договору (надалі за текстом - Договір №0301).

Послуги, визначені в пункті 1.1 даного Договору, включають, але не обмежуються такими: 1.2.1 послуги з розробки, реалізації, та розміщення реклами Замовника у мережі Інтернет; 1.2.2 розміщення рекламних матеріалів на веб-сайтах; 1.2.3 показ рекламних матеріалів на веб-сайтах; 1.2.4. розміщення інформаційних матеріалів на веб-сайтах в якості реклами; 1.2.5 адаптацію веб-сайту до пошукових машин в мережі Інтернет; 1.2.6 послуги з розробки та підтримки програмного забезпечення (в т.ч. Веб-сайтів); 1.2.7 послуги дизайну, виготовлення банерів тощо; 1.2.8 послуги з контентного наповнення та технічної підтримки сайтів; 1.2.9 послуги з оновлення структури і функціональності сайтів; 1.2.10. послуги з розробки промо-сторінок для розміщення на сайтах; 1.2.11. послуги з досліджень, моніторингу та виявлення суспільної думки; 1.2.12. інші послуги, згідно з умовами даного Договору та Додатків до нього (п. 1.2 Договору №0301).

Виконавець на підставі інформації замовника готує пропозицію із можливими етапами надання послуг, орієнтовну вартість послуг, тощо, на підставі чого сторони підписують додатки до цього Договору, де обумовлено всі суттєві для сторін умови: найменування послуг (робіт), їх вартість та періоди (строки) надання послуг (виконання робіт), тощо (п. 1.5 Договору №0301).

Ціна Договору складається з загальної вартості послуг виконавця, яка визначається як сума послуг за Додатками до цього Договору (п. 2.1 Договору №0301).

Вартість послуг обумовлюються сторонами в додатках до цього Договору (п. 2.2 Договору №0301).

Після надання послуг виконавець надає замовнику фотозвіт закріплений підписом та печаткою виконавця акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), який замовник підписує у відповідності з умовами пункту 4.1.6 даного Договору (п. 2.3 Договору №0301).

Оплата послуг виконавця здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця у строки і на умовах, визначених у відповідному додатку до договору (п. 2.4 Договору №0301).

Виконавець виконує завдання замовника на підставі і в межах цього Договору. Інші (додаткові) послуги надаються на підставі окремих договорів між сторонами (п. 2.5 Договору №0301).

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом одного року. Строк дії Договору автоматично продовжується на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо за 30 календарних днів до дати його закінчення жодна сторонам із сторін не виявить бажання припинити дію Договору (п. 3.1 Договору №0301).

Відповідно до: Додатку №1 від 09.01.2019 року вартість послуг становить 94 525, 00 грн та визначена у таблиці №1; Додатку №2 від 09.01.2019 року вартість послуг становить 78 813, 00 грн та визначена у таблиці №1; Додатку №3 від 09.01.2019 року вартість послуг становить 64500, 00 грн та визначена у таблиці №1; Додатку №4 від 12.02.2019 року вартість послуг становить 64 500, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №5 від 12.02.2019 року вартість послуг становить 11 963, 00 грн та перелічені в таблиці №1; Додатку №6 від 12.02.2019 року вартість послуг становить 60 375, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №7 від 04.03.2019 року вартість послуг становить 112 963, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №8 від 04.03.2019 року вартість послуг становить 60 375, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №9 від 04.03.2019 року вартість послуг становить 64 500, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №10 від 01.04.2019 року вартість послуг становить 78 813, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №11 від 01.04.2019 року вартість послуг становить 60 375, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №12 від 01.04.2019 року вартість послуг становить 64 500, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №13 від 03.05.2019 року вартість послуг становить 78 813, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №14 від 03.05.2019 року вартість послуг становить 60 375, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №15 від 03.05.2019 року вартість послуг становить 64 500, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №16 від 03.06.2019 року вартість послуг становить 48 250, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №17 від 03.06.2019 року вартість послуг становить 47 000, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №18 від 03.06.2019 року вартість послуг становить 38 250, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №19 від 01.07.2019 року вартість послуг становить 60 188, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №20 від 01.07.2019 року вартість послуг становить 61 625, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №21 від 01.07.2019 року вартість послуг становить 48 750, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №22 від 01.08.2019 року вартість послуг становить 60 188, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №23 від 01.08.2019 року вартість послуг становить 61 625, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №24 від 01.08.2019 року вартість послуг становить 48 750, 00 грн та перелічена у таблиці №1; Додатку №25 від 02.09.2019 року вартість послуг становить 60 188, 00 грн та перелічена у таблиці №1.

За умовами вказаних додатків визначено, що оплата послуг, зазначених в даному додатку проводиться у вигляді повної оплати протягом (семи) банківських днів з моменту отримання замовником рахунків-фактур.

До додатків додано акти здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, залишилися несплаченими послуги: за додатком №19 від 01.07.2019 року на 38 250, 00 грн; №20 від 01.07.2019 року на суму 48 750, 00грн; №22 від 01.08.2019 року на суму 49 688, 00 грн; №23 від 01.08.2019 року на суму 61 625, 00 грн; №24 від 01.08.2019 року на суму 48 750, 00 грн; №25 від 02.09.2019 року на суму 60 188, 00 грн; №26 від 02.09.2019 року на суму 48 750, 00 грн. Загалом на суму 356 001, 00 грн.

23.09.2020р. позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості, однак яка залишилася останнім без задоволення, що змусило позивача звернутися до суду до відповідача з позовом про примусове стягнення коштів заборгованості в розмірі 356 001, 00 грн, 3% річних в розмірі 9 626,75грн та інфляційні втрати в розмірі 8 715, 63 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі 910/2693/18).

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, відповідач за надані послуги розрахувався частково, залишилися несплаченими послуги: за додатком №19 від 01.07.2019 року на 38 250, 00 грн; №20 від 01.07.2019 року на суму 48 750, 00грн; №22 від 01.08.2019 року на суму 49 688, 00 грн; №23 від 01.08.2019 року на суму 61 625, 00 грн; №24 від 01.08.2019 року на суму 48 750, 00 грн; №25 від 02.09.2019 року на суму 60 188, 00 грн; №26 від 02.09.2019 року на суму 48 750, 00 грн. Загалом на суму 356 001, 00 грн.

Таким чином, виконавець надав замовнику послуги на суму 356 001, 00 грн, однак відповідач не виконав зобов`язання щодо сплати заборгованості. Відповідачем вказане не спростоване. Тому вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат на суму 8 715, 63 грн та 3% річних на суму 9 626, 75 грн. Позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати на суми заборгованості за якими відповідач не провів розрахунки.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (п. 43 постанови).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок заявлених 3% річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими. А тому позовні вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника, що позивач не припинив надання послуг та не ініціював його розірвання відповідно до пунктів 3.2 та 4.4 Договору, а також доводи скаржника, що під час укладення договору не було дотримано вимог встановлених чатсиною 2 статті 44 Закону України "Про товариства з обмежною та додатковою відповідальністю" щодо надання згоди на вчинення правочину загальними зборами учасників ТОВ "ДБК "Фундамент".

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому в розумінні положень ч. 5 вказаної статті апеляційний суд не наділений правом надавати оцінку доводам апеляційної скарги, які не заявлялися до суду першої інстанції, не розглядалися і не могли бути розглянуті цим судом.

З моменту відкриття провадження у справі відповідач не надавав суду першої інстанції будь-яких письмових документів та доказів, в тому числі відзив на позовну заяву, про розгляд справи був повідомлений належним чином, не обґрунтував поважність причин або об`єктивних обставин, які б перешкоджали та унеможливлювали вчасно подати до суду відзив на позовну заяву у строки, встановлені ухвалою про відкриття провадження у справі.

Таким чином, вказані вище скаржником доводи судом апеляційної інстанції не розглядаються, оскільки не заявлялися до суду першої інстанції.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 400,00 грн.

Обґрунтовуючи вимогу щодо судових витрат на правничу допомогу позивач посилається на те, що 14.06.2021р. між Адвокатським об`єднанням "БІ ЕС БІ Партнерс" та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Анною Олександрівною була укладена Додаткова угода до Договору №1-АБ/20 про надання правової допомоги, відповідно до якого сторони погодили, що вартість наданої правової допомоги щодо стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь клієнта, яка виникла на підставі договору №0301 про надання послуг від 03 січня 2019 року складається та становить:

1.1. складання відзиву на апеляційну скаргу та всіх додатків до неї, а також вжиття інших необхідних дій, направлених на швидке та ефективне вирішення питання - 5 400,00 грн;

1.2. прийняття участі за одне судове засідання - 1 500,00 грн без урахування клопотань та надання письмових пояснень за необхідності в режимі відеоконференції або 2 500,00 грн за участь в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду у м. Рівне;

Згідно ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії №1125172 від 17.06.2021 року, виданого Адвокатським об`єднанням "БІ ЕС БІ Партнерс" ФОП Шевченко А.О. представляє адвокат Гелла С.В.

Платіжним дорученням №59 від 14.06.2021р. позивач сплатив АО "БІ ЕС БІ Партнерс" кошти в сумі 5400, 00 грн.

У детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом АО "БІ ЕС БІ Партнерс" визначено наступні види робіт: вивчення апеляційної скарги на рішення суду - 3 год.; складання додаткової угоди та проведення зустрічі з позивачем - 5 год.; дослідження судової практики щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі - 5 год.; складання відзиву на апеляційну скаргу та додатків до неї - 8 год.

Таким чином загальний розмір часу, який було витрачено адвокатом на складання відзиву на апеляційну скаргу становить 21 годину, що в грошовому еквіваленті становить 5 400, 00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Позивач, на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу за розгляд спору в суді касаційної інстанції в розмірі 5400,00 грн, надав такі докази: Додаткову угоду до Договору №1-АБ/20 від 14.06.2021р.; ордер про надання правничої (правової) допомоги; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; платіжне доручення №69 від 14.06.2021р.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом АО "БІ ЕС БІ Партнерс". Також матеріали справи містять Договір №1-АБ/20 про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 01.09.2020р.

Отже позивачем, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання йому вказаних послуг у суді апеляційної інстанції.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

В свою чергу, відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги через їх неспівмірність.

Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на користь Фізичної особи-підприємця Шевченко Анни Олександрівни слід стягнути 5400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" на рішення господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 06.04.2021р. у справі №906/1332/20 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівельна компанія "Фундамент" (11641, Житомирська обл., Малинський р-н, с. Пиріжки, вул. Соборна, 57, кім. 18, ) на користь Фізичної особи-підприємця Шевченко Анни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 5400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Господарському суду Житомирської області на виконання даної постанови видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Матеріали справи №906/1332/20 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "01" липня 2021 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.