ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
22.06.2021р. Справа № 905/1132/21
за заявою стягувача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ),
до боржника: Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівни (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 226.325,56 грн.
суддя Величко Н.В.
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд відмовляє у видачі судового наказу з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Згідно із п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Як встановлено судом, заявником в підтвердження вимог щодо стягнення з боржника 226.325,56 грн. додано до заяви договір суборенди частини нежитлового приміщення б/н від 05.02.2019 та проект акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.06.2020 між ФОП Зебзеєвою В.С. і ФОП Хергі З.В., відповідно до якого кінцеве сальдо складає 226.325,56 грн. При цьому, вказаний акт звірки підписаний ФОП Зебзеєвою В.С., з боку ФОП Хергі З.В. - не підписаний.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду № 910/1389/18 від 05.03.2019
Отже, ФОП Забзеєвою Вікторією Сергіївною не підтверджено документально наявності боргу Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівни у заявленій сумі - 226.325,56 грн. і, відповідно, заявником не дотримано вимог ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає необхідність надання інших документів, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
При цьому, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до вимог ст. п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст.152 ГПК України).
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч.2 ст. 151 ГПК України).
Керуючись ст.ст. 76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити Фізичної особі-підприємцю Зебзеєвої Вікторії Сергіївни у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівні заборгованості в розмірі 226.325,56 грн.
Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.ст. 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 22.06.2021.

Суддя Н.В. Величко