ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Справа № 906/1011/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивачів:

- ФДМ України: Муляр С.О. - представник за довіреністю від 04.01.2021р. №5

- ДП "Коростишівський завод "Реммашторф": не з`явився

від відповідача: Кушніренко А.В. - адвокат, представник ордером серії АМ №1011386

від 28.05.2021р.

за участю прокурора: Немковича І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 23.03.21р. суддею Машевською О.П. о 16:32 год. у м.Житомирі, повний текст складено 06.04.21р.

у справі № 906/1011/19

за позовом Виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 1. Фонду державного майна України, 2. Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф"

до Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення зайнятого приміщення та території

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. по справі №906/1011/19 у позові Виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури зобов`язати Фізичну особу-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича на користь Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні об`єктом незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху та прилеглою до нього територією, що розташовані за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом їх звільнення - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвали нове, яким задовольнити позов прокурора у повному обсязі. Також, просить стягнути здійснені судові витрати.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- зазначає, що між ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" та ФОП Войналовичем А.А. 03.05.2017р. укладено договір, згідно якого завод надає підприємцю послуги по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території. Представники відповідача в судовому засіданні підтвердили, що станом на час розгляду справи договори від 03.05.2017р. є діючими. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.11.2018р. у справі №906/561/18 за позовом керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до Державного підприємства "Реммашторф" та ФОП Войналовича А.А. відмовлено у визнанні недійсним договору від 03.05.2017р., укладеного між ДП "Коростишіський завод "Реммашторф" та ФОП Войналович А.А., щодо надання послуг по розміщенню та зберіганню сировини та виробів каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території. При розгляді указаної справи судом встановлено, що договір від 03.05.2017р. є договором оренди об`єкта незавершеного будівництва державного підприємства, а саме оренди приміщення гранцеху (площею 463кв.м.), однак враховуючи ту обставину, що гранцех не введений в експлуатацію, останній не може бути об`єктом договору оренди державного майна, що унеможливлює визнати договір оренди недійсним, оскільки він є неукладеним. Так, при розгляді вказаної справи досліджено питання розміщення матеріальних цінностей за договором, зокрема, у приміщенні гранцеху площею 463кв.м., яке ФОП Войналович А.А. використовує при здійсненні підприємницької діяльності;

- вказує, що ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" у письмових поясненнях також підтверджувало, що саме приміщення гранцеху, яке є об`єктом незавершеного будівництва використовується ФОП Войналовичем А.А. для розміщення та зберігання матеріалів. З урахуванням наведеного, суд при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо неможливості ідентифікувати приміщення, яке відповідач використовує для здійснення підприємницької діяльності та в якому розміщує і зберігає свої матеріальні цінності. Також, судом першої інстанції при постановленні оскарженого рішення не враховано, що розміщення, зберігання майна та використання гранцеху ФОП Войналовичем А.А. і є перешкодою у користуванні вказаним майном, оскільки жодні правові підстави для здійснення таких правомочностей у ФОП Войналовича А.А. відсутні;

- вказує на те, що приналежність указаного майна державі є беззаперечним фактом в силу закону, тому його використання відповідачем за відсутності правових для цього підстав, і є перешкодами, що чиняться позивачу у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування майном, що є підставою для задоволення негаторного позову шляхом зобов`язання відповідача звільнити зайняте ним приміщення гранцеху та територію;

- як правову підставу до здійснення підприємницької діяльності та розміщення товарно-матеріальних цінностей ФОП Войналовичем А.А. у приміщенні гранцеху ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" зазначає договір від 03.05.2017р.. Однак, указаний договір судом визнано неукладеним, тобто таким, що не породжує жодні правові наслідки для сторін, водночас жодних доказів, які б свідчили про звільненням відповідачем приміщення гранцеху та прилеглої території, за час розгляду справи до суду відповідачем не надано. Враховуючи встановлені обставини, а також те, що позивач є власником всього майна підприємства, а відповідач самовільно займає гранцех та територію підприємства, позов про зобов`язання звільнити займане без достатніх правових підстав приміщення та територію підлягає задоволенню;

- покликається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскарженого рішення вказав, що у справі відсутні докази про те, що державі Україна в особі будь-якого органу відповідач чинить перешкоди у реалізації права як на проведення державної реєстрації права державної власності на об`єкт незавершеного будівництва, так і на укладення будь-якого договору щодо такого об`єкту. Водночас, укладенням договорів та введенням в експлуатацію не обмежуються правомочності власника, щодо володіння указаним майном. Однак, виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва, вказує, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства;

- що стосується висновків суду щодо неефективності способу усунення порушень, зазначає, що для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Як вказують матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідачем станом на день звернення до суду та на час розгляду справи в суді не звільнено приміщення гранцеху та території підприємства від власних товарно-матеріальних цінностей, які використовуються для здійснення ФОП Войналовичем А.А. для підприємницької діяльності. Таким чином, позивач має право домагатися відновлення свого права, в даному випадку саме шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом звільнення зайнятого приміщення та території.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/1011/19/2794/21 від 28.04.2021р. матеріали справи №906/1011/19 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

17.05.2021р. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/1011/19.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду 18.05.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.21р. у справі №906/1011/19 та призначено справу №906/1011/19 до розгляду на 01.06.2021р. об 15:30год., тощо.

28.05.2021р. на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Войналовича А.А. надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/1011/19, забезпечення проведення якої просить у Коростишівському районному суді Житомирської області.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду 28.05.2021р. задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Войналовича А.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/1011/19 та забезпечення проведення якої доручено у Коростишівському районному суді Житомирської області (адреса: 12501, м.Коростишів, вул.Героїв Небесної Сотні, 52).

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 01.06.2021р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.06.2021р. об 14:30год.. Також, задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Войналовича А.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/1011/19 та забезпечення проведення якої доручено у Коростишівському районному суді Житомирської області (адреса: 12501, м.Коростишів, вул.Героїв Небесної Сотні, 52).

Учасники справи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" наданим йому процесуальним правом не скористалося та в судове засідання 15.06.2021р. не з`явилося, своїх повноважних представників не направило.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності ДП "Коростишівський завод "Реммашторф".

Прокурор в судовому засіданні 15.06.2021р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. по справі №906/1011/19 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ФДМ України в судовому засіданні 15.06.2021р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. по справі №906/1011/19 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2021р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. по справі №906/1011/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, основним та єдиним видом економічної діяльності, який здійснює Фізична особа-підприємець Войналович Артур Анатолійович за КВЕД 23.70 - різання , оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (а.с.167, т.1).

03.05.2017р. між Державним підприємством "Коростишівський завод "Реммашторф" та Фізичною особою-підприємцем Войналовичем Артуром Анатолійовичем укладено договір оренди , згідно з яким, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: фрезерувальний станок - 1 шт., фрезерувальний станок з візком -1шт, кантувальний станок (без 3-х м/редуктор) - 1шт., консольно-поворотний кран - 1шт., кран-балка -1шт., тельфер 5 тн. - 1шт., насос К20/30 - 1шт., водонагрівач - 1шт., яке знаходиться на балансі підприємства ДП Коростишівський завод "Реммашторф" та знаходиться за адресою: м.Коростишів, 19-та буддільниця. (а.с.170, т.1). Згідно з додатком №2 до договору від 03.05.2017р. орендар прийняв в оренду ще полірувальний станок (ін.№216) - 2шт. (а.с.171, т.1).

03.05.2017р. між Державним підприємством "Коростишівський завод "Реммашторф" та Фізичною особою-підприємцем Войналовичем Артуром Анатолійовичем укладено договір про надання заводом споживачу послуг по постачанню електроенергії в необхідній для проведення діяльності кількості, в межах дозволеної до використання потужності (а.с.174, т.1).

03.05.2017р. між Державним підприємством "Коростишівський завод "Реммашторф" та Фізичною особою-підприємцем Войналовичем Артуром Анатолійовичем підписано договір, згідно з п.1.1 якого, завод надає споживачу послуги по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території (а.с.49, т.1).

У відповідності до п.1.2 договору споживач зобов`язався вчасно сплачувати заводу за надані послуги 13596,00грн. (включаючи ПДВ 20%) на кожний місяць до 7-го числа після звітного місяця.

При невиконанні п.1.2 даного договору, завод має право на одностороннє розірвання даного договору, заборону допуску працівників, сировини та виробів з каменю споживача на територію підприємства (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору після закінчення терміну дії, або розірвання даного договору, згідно п.1.3 та п.2.1, споживач зобов`язався повністю звільнити та прибрати з території цеху та прилеглої території вироби, сировину та відходи з каменю на протязі 10 днів.

Згідно п.2.1 договору, термін дії договору з "03" травня 2017р по "31" грудня 2017р. За згодою сторін договір може бути пролонгований (п.2.2 договору). Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.11.2018р. у справі №906/561/18 (набрало законної сили 27.12.2018р.) відмовлено Коростишівській місцевій прокуратурі в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області у позові до Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" та Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича визнати недійсним договір від 03.05.2017р, укладений між ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" в особі в.о. директора Герасименко Ю.М. та Фізичною особою-підприємцем Войналовичем Артуром Анатолійовичем, щодо надання послуг по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території.

Зокрема, як встановлено судом, у мотивувальній частині рішення Господарського суду Житомирської області у справі №906/561/18 суд дійшов висновку, що за результатами аналізу умов договору від 03.05.2017р. та норм чинного законодавства, а саме ч.1 ст.936, ст.ст.944, 946 ЦК України, ч.1 ст. 4, ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч.1 ст.760 ЦК України, за своєю суттю такий договір є договором оренди об`єкта незавершеного будівництва державного підприємства. Так, з умов п.1.1 договору вбачається, що послуги по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю надаються в приміщенні гранцеху та на прилеглій території. В пункті п.1.3 договору передбачено, що при невиконанні п.1.2 даного договору, завод має право на одностороннє розірвання даного договору, заборону допуску працівників, сировини та виробів з каменю споживача на територію підприємства. При цьому, даний договір передбачає не тільки користування майном, а саме приміщенням гранцеху та його прилеглою територією, а й щомісячну плату за користування в розмірі 13596,00грн. (включаючи ПДВ 20%) (п.1.2 договору). Користування майном за плату є кваліфікуючими ознаками найму (оренди).

Водночас, суд дійшов висновку у рішенні по справі №906/561/18, що незважаючи на фактичне виконання сторонами умов договору від 03.05.2017р., такий договір є неукладеним, оскільки приміщення гранцеху площею 463кв.м. є об`єктом незавершеного будівництва, який не введений в експлуатацію, не зареєстрований як об`єкт нерухомого майна та щодо якого не проведено державну реєстрацію права державної власності, тому не може бути об`єктом договору оренди державного майна.

Відсутність у договорі від 03.05.2017р. такої істотної умови як об`єкт оренди, як констатує суд у рішенні Господарського суду Житомирської області у справі №906/561/18, унеможливлює застосування до неукладеного договору приписів ст.215 ЦК України щодо недійсності його умов.

Відмовивши у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору від 03.05.2017р., суд у рішенні по справі №906/561/18 відмовив, відповідно, і в похідній позовній вимозі зобов`язати Фізичну особу - підприємця Войналовича А.А. повернути приміщення гранцеху площею 463кв.м, яке розташоване за адресою: м.Коростишів, 19-та буддільниця.

За вказаних обставин, Виконувач обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення зайнятого приміщення та території.

Обґрунтовуючи позовну заяву, прокурор посилається на те, що 03.05.2017р. між ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" (позивач 2) та Фізичною особою-підприємцем Войналовичем А.А. (відповідач) укладено договір, згідно з умовами якого позивач 2 надає відповідачу послуги з розміщення та зберігання сировини та виробів з каменю в приміщенні гранітного цеху та на прилеглій території, а відповідач сплачує на користь позивача 2 кошти за надані послуги в розмірі 13596,00грн. включаючи ПДВ щомісяця до 7-го числа наступного місяця за звітним. Окрім того, 03.05.2017р. між позивачем 2 та відповідачем укладено договір оренди обладнання (станків) та договір про надання послуг електроенергії. За умовами останнього договору, позивач 2 надає відповідачу послуги з постачання електроенергії, в необхідній для проведення діяльності кількості, в межах дозволеної до використання потужності. Всі три договори від 03.05.2017р. укладено строком до 31.12.2017р. з правом їх пролонгації.

Покликаючись на ст.ст.759, 762 , 936 та 944 ЦК України прокурор доводить, що укладений 03.05.2017р. між позивачем 2 та відповідачем договір по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранітного цеху та на прилеглій території за змістом істотних умов є договором оренди (найму) державного майна, а тому підлягає оцінці як удаваний згідно ч.2 ст.235 ЦК України.

Водночас, у договорі зберігання від 03.05.2017р. відсутня така його істотна умова як об`єкт оренди за визначенням ст.284 ГК України, ст.ст.4 та 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки таким є нерухоме майно (будівля, споруда, нежитлове приміщення), тоді як приміщення гранітного цеху загальною площею 463кв.м. є об`єктом незавершеного будівництва, який не введений в експлуатацію та право власності на який не зареєстроване у встановленому законом порядку. Оцінку правовому статусу приміщення гранітного цеху загальною площею 463кв.м. надано у рішенні Господарського суду Житомирської області від 22.11.2018р. у справі №906/561/18, яким також визнано договір від 03.05.2017р. неукладеним.

З посиланням на ст.ст.190, 317-319, 391 ЦК України та ст.ст.136-139 ГК України прокурор доводить, що власник майна, а також носій права господарського відання вправі звернутись до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки об`єкт незавершеного будівництва є державною власністю і згідно Статуту позивача 2 закріплений за ним на праві господарського відання, а також прилегла до приміщення гранітного цеху загальною площею 463кв.м. територія, позов подано в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф". Поновлення порушеного права може бути реалізовано через усунення перешкод у користуванні зазначеним майном шляхом їх звільнення відповідачем, і такий спосіб захисту визначений у ст.16 ЦК України та є ефективним.

Підстави процесуального представництва інтересів держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за правилами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" обґрунтовано тим, що про порушення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" при використанні відповідачем об`єкта незавершеного будівництва - приміщення гранітного цеху, розташованого у м.Коростишеві зазначеному Міністерству відомо ще з 2017 року, що підтверджується, зокрема, його листом №02/12-2599 від 15.03.2019р. та іншими доданими до позову доказами. Однак за наявності повноважень для захисту інтересів держави, незважаючи на очевидний характер порушень, до суду з вимогою звільнення безпідставно зайнятого відповідачем об`єкта незавершеного будівництва та прилеглої території, Міністерство не зверталось, що свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень. Окрім того, п.2.14 Плану заходів щодо впровадження аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту №03-18, виконання якого доведено до відома керівника ДП "Коростишівський завод "Реммашторф", зобов`язано останнього до 30.09.2018р. розірвати договірні відносини з користувачами майна підприємства, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Проте, позивачем 2 відповідних заходів також не вжито.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.09.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1011/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.01.2020р. залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів - Фонд державного майна України.

Ухвалою Господарського суд Житомирської області від 17.02.2020р. провадження у справі зупинено до перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі №912/2385/18 з питань, які становлять виключну правову проблему і мають бути вирішені Великою Палатою Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у справах за участю прокурора.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.10.2020р. провадження у справі №906/1011/19 поновлено та призначено підготовче засідання на 10.11.2020р..

Ухвалою Господарського суд Житомирської області від 10.11.2020р. продовжено підготовче провадження та відкладено підготовче засідання на 18.01.2021р..

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву Фізична особа-підприємець Войналович А.А. вимоги позову не визнав, насамперед з підстав відсутності предмету спору, оскільки за змістом ст.ст.190, 316, 119, 321 та 391 ЦК України для усунення перешкод користування майном необхідною умовою є встановлення майна, за його родовими ознаками, а також визначення власника цього майна, оскільки лише власник має право усувати перешкоди у користуванні власним майном, тоді як позивачем не подано належних та допустимих доказів, що об`єкт незавершеного будівництва є річчю у розумінні ст.190 ЦК України, не вказано її родових ознак, а також не підтверджено перебування цього приміщення у власності держави. Додатковим підтвердженням того, що майно є об`єктом державної власності є витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, однак такий позивачем не наданий. З врахуванням обставин, встановлених рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/561/18, позивач не довів порушення прав та законних інтересів держави, що виключає можливість задоволення позовних вимог. Необґрунтованими є також доводи позову про удаваність договору від 03.05.2017р., на підставі якого відповідач ніби-то користується майном, яке просить звільнити позивач, оскільки рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/561/18 у позові відмовлено, а за правилами ст.204 ЦК України презумпція правомірності договору від 03.05.2017р. не спростована. З цих підстав, позивач не визначив правову природу правовідносин відповідача з Державним підприємством "КЗ "Реммашторф". Так, одночасно з договором зберігання від 03.05.2017р. Державне підприємство "КЗ "Реммашторф" та відповідач уклали договір оренди майна, за яким відповідач прийняв у строкове платне користування індивідуально - визначене майно для здійснення підприємницької діяльності, а саме для обробки природного каменю, і такий договір не визнаний судом недійсним. Розміщення орендованого індивідуально-визначеного майна, яким користується відповідач в об`єкті незавершеного будівництва на правових підставах, не є доказом порушення права чи законного інтересу держави в особі державних органів чи державного підприємства та не є доказом наявності перешкод у користуванні цим майном, що знову ж таки виключає можливість задоволення позову. Більше того, Державне підприємство "КЗ "Реммашторф" не зверталось до відповідача з вимогою про дострокове припинення діючих договорів, не зверталось до суду з вимогою про визнання їх недійсними та не оспорювало їх. Враховуючи те, що договір від 03.07.2017р. є дійсним, підстави для звернення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з таким позовом до суду, як подав прокурор, були відсутні. Наполягає відповідач також на відсутності у прокурора повноважень представляти інтереси держави у вказаних правовідносинах. З врахуванням викладених доводів, відповідач просив у позові відмовити.

Водночас, у письмовій відповіді на відзив, прокурор підтвердив доводи позову про те, що рішенням Господарського суду Житомирської області у справі №906/561/18 встановлено, що договір від 03.07.2017р. за всіма своїми умовами має ознаки договору оренди, однак не є укладеним через відсутність об`єкта оренди, оскільки таким в силу ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не може бути об`єкт незавершеного будівництва , в даному спорі - це приміщення гранцеху , площею 463кв.м.. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. З врахуванням фактичних обставин справи, об`єкт незавершеного будівництва - приміщення гранітного цеху та прилегла до нього територія, що розташовані у м.Коростишеві, 19 - буддільниця є майном Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф", використовується відповідачем без будь-якої правової підстави , чим порушуються права власника - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в особі державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф", за яким спірне майно закріплено на праві господарського відання. Обраний спосіб захисту порушеного права передбачений законом , ст.16 ЦК України, а підстави процесуального представництва інтересів держави підтверджено відповідно до вимог ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Також, Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" у письмових поясненнях наголошує на тому, що не підтримує позов прокурора, оскільки звертаючись до суду в інтересах держави в особі також державного підприємства, прокурор доводить, що договір від 03.05.2017р. є удаваним як договір відповідального зберігання та неукладеним як договір оренди державного майна, тоді як сторони такого договору при його укладенні керувались приписами ст.627 ЦК України щодо вільного вибору як контрагента за ним, так і щодо вільного визначення його умов. Державне підприємство наголошує, що договір від 03.05.2017р. укладено саме з метою ефективного використання об`єктів незавершеного будівництва, уникненню їх простою та подальшому руйнуванню. Використання таких об`єктів в інший спосіб в межах вимог чинного законодавства України неможливо. Приміщення гранцеху є об`єктом незавершеного будівництва, тому дійсно не може бути об`єктом оренди. Оскільки державне підприємство згідно із п.2.2.14 Статуту вправі надавати послуги по зберіганню та розміщенню на території підприємства матеріалів, договір від 03.05.2017р. укладено відповідно до статутних видів діяльності. З врахуванням викладених мотивів, позивач - 2 просив у позові прокурора відмовити.

Фонд державного майна України, як третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів, у письмових поясненнях виклав правову позицію щодо підтримання позову прокурора, просив його задовольнити.

На стадії підготовчого провадження розглянуто заяву Міністерства енергетики України (вх.№г/с 02-44/1803/20) про заміну сторони у справі (заява про заміну сторони).

У заяві про заміну сторони позивач, з посиланням на п.7 постанови КМУ від 02.09.2019р. №829 та на п.1 постанови КМУ від 27.05.2020р. №425 доводив, що Міністерство енергетики України є правонаступником прав Міністерства енергетики та вугільної промисловості України у відповідній сфері, та що на підставі наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 20.12.2019р. №531 функції з управління майном єдиного майнового комплексу ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" передано до сфери управління Фонду державного майна України. З врахуванням обставин публічного правонаступництва між органами державної влади просив замінити позивача у спірних правовідносинах на Фонд державного майна України.

Ухвалою Господарського суд Житомирської області від 18.01.2021р. замінено позивача Міністерство енергетики України процесуальним правонаступником - Фондом державного майна України, відкладено підготовче засідання на 25.02.2021р..

Фонд державного майна України не скористався процесуальним правом на подання відповіді на відзив, проте, відповідно до поданих пояснень (вх.г/с №3996/20 від 17.02.2020р.) як третьої особи, позивач - 1 просив задовольнити позов.

На стадії підготовчого провадження судом першої інстанції розглянуто клопотання позивача ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" від 20.02.2020р. за вх.№г/с02-44/226120/ел.п. про залишення позову прокурора без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.226 ГПК України.

Зокрема, позивач заперечує підстави процесуального представництва прокурором інтересів держави за цим позовом, оскільки при зверненні з ним до суду не було дотримано вимог ст.24 Закону України "Про прокуратуру", оскільки не було подано відповідні докази.

Так, у відповіді на відзив від 25.11.2020р. №34-10-2948вих-20 (вх.№г/с 27129/20 від 30.11.2020р.) прокурор доводив, що звернення з позовом до суду здійснено з дотриманням вимог ст.24 Закону України "Про прокуратуру", що підтверджується наявністю у Виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури С.В.Гордієнка відповідних повноважень (накази Прокуратури Житомирської області від 05.09.2019р. №206кв та від 23.10.2019р. №242а).

Згідно ч.1 ст.24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви в порядку господарського судочинства надається керівникам окружних прокуратур. У разі відсутності керівника окружної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник окружної прокуратури (ст.ст.12,13 цього Закону).

З врахуванням викладеного, Господарський суд Житомирської області відмовив позивачу Державному підприємству "Коростишівський завод "Реммашторф" (м.Коростишів) у задоволенні клопотання від 20.02.2020р. за вх.№г/с 02-44/226120/ел.п. про залишення позову прокурора без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.226 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.02.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1011/19 до судового розгляду по суті на 23.03.2021р..

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. по справі №906/1011/19 у позові відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У відповідності до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Слід зазначити, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Водночас, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

В контексті зазначеного судом враховано, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді від 08.04.1999р. № 3-рп/99.

Зокрема, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття „інтереси держави, визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Враховуючи те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005р., заява №61517/00, п.27).

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Водночас, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Зокрема, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З огляду на викладене, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18 від 26.05.2020р..

Крім того, Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор.

У Рішенні від 05.06.2019р. №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Таким чином, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Також, слід врахувати, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

При цьому, також слід звернути увагу на те, що щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Як свідчать матеріалами справи, 03.12.2019р. Фондом державного майна України прийнято наказ №1251 про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" шляхом продажу на аукціоні з умовами (а.с.227, т.1).

20.12.2019р. Міністерство енергетики та захисту довкілля України прийняло наказ №531 про передачу функції з управління майном єдиного майнового комплексу державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" із сфери свого управління до сфери управління Фонду державного майна України (а.с.229, т.1).

Попередньо, 05.03.2019р. за вих.№05/2-45вих-19 Прокуратурою Житомирської області надіслано запит до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з метою встановлення підстав для вжиття заходів представницького характеру, а саме щодо встановлення заходів, які вживалися міністерством, як органом управління, щодо припинення неправомірного використання фізичною особою - підприємцем Войналовичем А.А. державного майна - гранітного цеху, площею 432кв.м., яке перебуває на балансі ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" як об`єкт незавершеного будівництва (а с.121-122, т.1).

22.03.2019р. за вих.№6590-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомило Прокуратурі Житомирської області про те, що згідно з наказом Міненерговугілля від 08.09.2017р. №592 проведено плановий внутрішній аудит діяльності підприємств торфодобувної промисловості за період з 01.01.2013р. по 31.08.2017р., в рамках якого оцінювалася ефективність діяльності ДП "КЗ" Реммашторф", за результатами якого затверджено План заходів щодо впровадження аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту №03-18, виконання якого доведено , у тому числі ДП "КЗ"Реммашторф" щодо припинення передачі майна у користування за договорами відповідального зберігання (а с.123, т.1).

11.04.2019р. за вих.№8399-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України на запит Прокуратури Житомирської області від 29.03.2019р. за вих.№05/2-90вих-19 надіслало витребуване доручення Міністра та План заходів щодо впровадження аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту № 03-18 (а.с.124-147, т.1).

22.07.2019р. за вих.№05/2-303вих-19 Прокуратурою Житомирської області надіслано запит Генеральному директору Державного концерну "Укрторф" Озерчуку А.М. в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" з проханням повідомити прокуратуру про вжиті заходи щодо припинення неправомірного використання Фізичною особою - підприємцем Войналовичем А.А. державного майна - гранітного цеху, площею 432кв.м, яке перебуває на балансі ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" як об`єкт незавершеного будівництва (а.с.148-149, т.1).

05.08.2019р. за вих.№1/4-233 Генеральний директор Державного концерну "Укрторф" Озерчук А.М. повідомив листом Прокуратуру Житомирської області, про те, що станом на 01.08.2019р. від ДП "КЗ "Реммашторф" не надійшло звіту по п.2.14 Плану заходів щодо впровадження аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту №03-18 щодо припинення практики передачі майна у користування за договорами відповідального зберігання та вжиття заходів до розірвання таких договорів, зокрема щодо договору між підприємством та ФОП Войналовичем А.А. від 03.05.2017р. (а.с.151, т.1).

ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" відповідних заходів щодо розірвання договірних відносин з ФОП Войналовичем А.А. не вжито, а ДК "Укрторф" та Міністерством енергетики та вугільної промисловості України запланованих заходів не забезпечено. Відповідних доказів на спростування зворотнього матеріали справи не містять.

09.09.2019р. за вих.№06-37/2742 Коростишівською місцевою прокуратурою повідомлено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про звернення з цим позовом до суду (а с.18, т.1).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.09.2019р. прийнято до розгляду позовну заяву Виконувача обов`язків керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" до Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення зайнятого приміщення та території, відкрито провадження у справі №906/1011/19, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Підстави прокурорського представництва інтересів держави в суді обґрунтовуються тим, що ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" заходів до розірвання договірних відносин з відповідачем не вжито, а Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, будучи органом управління державним майном, закріпленим за ДП "Коростишівський завод"Реммашторф", маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, незважаючи на очевидний характер порушень законодавства, до суду з вимогою про розірвання договірних відносин або звільнення безпідставно зайнятого відповідачем об`єкта незавершеного будівництва - приміщення гранцеху та прилеглої території не зверталося, що свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень щодо захисту державних інтересів.

Відповідно до ухвали Господарського суду Житомирської області від 13.01.2020р. залучено третьою особою на стороні позивачів Фонд державного майна України, а ухвалою Господарського суд Житомирської області від 18.01.2021р. замінено позивача Міністерство енергетики України процесуальним правонаступником - Фондом державного майна України.

Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у даній справі прокурором доведено правомірність звернення прокурора із вказаним позовом до суду.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, що 03.05.2017р між ДП Коростишівський завод "Реммашторф" (завод) та ФОП Войналовичем А.А. (споживач) укладено договір (далі-договір), згідно п.1.1 якого, завод надає споживачу послуги по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території.

Відповідно до п.1.2 договору, споживач зобов`язується вчасно сплачувати заводу за надані послуги 13596,00грн. (включаючи ПДВ 20%) на кожний місяць до 7-го числа після звітного місяця.

При невиконанні п.1.2 даного договору, завод має право на одностороннє розірвання даного договору, заборону допуску працівників, сировини та виробів з каменю споживача на територію підприємства (п.1.3 договору).

Згідно п.1.4 договору, після закінчення терміну дії, або розірвання даного договору, згідно п.1.3 та п.2.1, споживач зобов`язується повністю звільнити та прибрати з території цеху та прилеглої території вироби, сировину та відходи з каменю на протязі 10 днів.

Відповідно до п.2.1 договору, термін дії договору з 03.05.2017р. по 31.12.2017р..

За згодою сторін договір може бути пролонгований (п.2.2 договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Матеріали справи містять укладений 03.05.2017р. між ДП Коростишівський завод "Реммашторф" та ФОП Войналовичем А.А. договір оренди обладнання станків, а також договір від 03.05.2017р. про надання послуг електроенергії, згідно п.1.1 якого, ДП "Коростишівський завод "еммашторф" надає ФОП Войналовичу А.А. (споживач) послуги по постачанню електроенергії, в необхідній для проведення діяльності кількості, в межах дозволеної до використання потужності. Споживач зобов`язується вчасно сплачувати за послуги електропостачання на протязі 3-х банківських днів з моменту отримання від споживача рахунку згідно показань електролічильника та рахунків з надбавкою 20% за обслуговування.

Допитаний як свідок ФОП Войналович А.А. пояснив, що здійснює підприємницьку діяльність з квітня 2016 року. Через свого знайомого останній дізнався, що на території ДП Коростишівський завод "Реммашторф" є вільні приміщення, які здаються в оренду. У травні 2017 року Войналович А.А. з директором ДП Коростишівський завод "Реммашторф" Герасименком Ю.М. укладено договір зберігання. Також останній пояснив, що окрім даного договору між ним та Заводом укладено договори на оренду обладнання та електроенергію. Термін дії укладених договорів до 31.12.2017р. з правом пролонгації.

Також, під час проведення 25.05.2018р. обшуку території ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" зафіксовано розміщення матеріальних цінностей за даним договором на підприємстві, а саме: у приміщенні гранцеху площею 463кв.м.. В даному приміщенні розміщені верстати для обробки природнього каменю.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст.944 ЦК України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

У статті 946 ЦК України також передбачається, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно положень цивільного законодавства, зберігальне зобов`язання може бути як самостійним предметом договірного зобов`язання так і додатковим обов`язком іншого зобов`язання.

Дійсна правова природа зберігання полягає у спрямуванні волі і волевиявлення сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець (власник чи інший титулований володілець майна), а у договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном.

Таким чином, правовий аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що як правило, договір зберігання укладається без права користування річчю, адже правовою метою такого договору є забезпечення зберігання речі та повернення її непошкодженою, оскільки така річ перебуває у володінні зберігача, але не у користуванні. Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця, і в такому разі виникають правовідносини найму.

Якщо ж сторони оформлюють договором зберігання відносини оренди, слід застосувати положення про удаваний правочин.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Із змісту договору укладеного 03.05.2017р. між ДП Коростишівський завод "Реммашторф" та ФОП Войналовичем А.А. вбачається, що цей договір містить ознаки оренди. Так, з умов п.1.1 договору вбачається, що послуги по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю надаються в приміщенні гранцеху та на прилеглій території. В пункті п.1.3 договору передбачено, що при невиконанні п.1.2 даного договору, завод має право на одностороннє розірвання даного договору, заборону допуску працівників, сировини та виробів з каменю споживача на територію підприємства.

При цьому, даний договір передбачає не тільки користування майном, а саме приміщенням гранцеху та його прилеглою територією, а й щомісячну плату за користування в розмірі 13596,00грн. (включаючи ПДВ 20%) (п.1.2 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 03.05.2017р. між сторонами складались акти надання послуг №101 від 30.09.2018р., №123 від 30.11.2018р., №138 від 31.12.2018р., №11 від 31.01.2019р., №21 від 28.02.2019р., №24 від 31.03.2019р., №35 від 30.04.2019р., в які ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" включались послуги по зберіганню, оренді обладнання, послуги по обслуговуванню 20% та оплата за використану електроенергію, про що свідчать дублікати чеків про оплату за використану електроенергію №1280-3603-9638-9930 від 04.07.2018р., №1280-3628-7321-8027 від 04.07.2018р., №1308-3025-6421-6596 від 01.08.2018р., №1343-2559-2436-3010 від 05.09.2018р., №1343-2581-6831-7527 від 05.09.2018р., №1372-5474-2740-6948 від 04.10.2018р., №1405-7325-0604-8594 від 06.11.2018р., №1405-7344-5278-6776 від 06.11.2018р., №1433-3494-7097-3476 від 04.12.2018р., №1453-6431-7968-4107 від 24.12.2018р., №1490-2622-1156-0067 від 30.01.2019р., №1523-3972-4591-2159 від 04.03.2019р., №1523-3953- 1182-8320 від 04.03.2019р., №1523-3889-3225-8853 від 04.03.2019р., №1552-2408-2602-5215 від 02.04.2019р., №1575-8054-5690-4977 від 25.04.2019р. та квитанцією №1601-5086-9242-0927 від 21.05.2019р. про оплату оренди за червень 2019 року.

Згідно ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст.283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 5 ст.762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої визначається договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм (ст.775 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.22 ГК України, держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Згідно з пунктом 1.1 Статуту ДП "Коростишівський завод "Реммашторф", ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та входить до складу Державного концерну "Укрторф" відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 03.05.2007р. №689.

Відповідно до п.4.1 Статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

За приписами ст.287 ГК України та ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" єдиним орендодавцем державного майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", цей Закон регулює: організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Отже, здійснивши аналіз норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини та умови договору від 03.05.2017р. суд встановив, що цей договір за своєю суттю є договором оренди об`єкта незавершеного будівництва державного підприємства. Користування майном за плату є кваліфікуючими ознаками найму (оренди).

Таким чином, у даному випадку мають місце правовідносини найму за ознаками оплатного користування, які сторони визначили в договорі від 03.05.2017р..

При цьому, зі змісту приписів цивільного законодавства вбачається, що оскільки при вчиненні удаваного правочину, настання його мети приховати інший правочин бажають досягнути обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

Згідно з ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.284 ГК України, істотними умовами договору оренди є об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), строк, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (зі змінами та доповненнями) істотними умовами договору оренди є, зокрема, об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Отже, за змістом наведених норм, однією з істотних умов договору оренди є об`єкт оренди.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", об`єктом оренди за цим Законом може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Частиною 1 ст.760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Судом встановлено, що під час розгляду Господарським судом Житомирської області справи №906/561/18 за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" та Фізичної особи - підприємця Войналовина А.А. про визнання недійсним договору зберігання від 03.05.2017р. судом було встановлено, що об`єкт оренди іменований в договорі як приміщення гранцеху (за доводами прокуратури площею 463кв.м), як основний засіб за ДП Коростишівський завод "Реммашторф" не обліковується, а є об`єктом незавершеного будівництва і цей об`єкт не введено в експлуатацію, що підтверджується довідкою ДП Коростишівський завод "Реммашторф" №88 від 09.10.2018р, інвентаризаційним описом основних засобів від 19.06.2018р, а також Довідкою за результатами дослідження ефективності діяльності Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" щодо виробництва інших машин і устаткування спеціального призначення, максимального використання внутрішніх резервів за період з 01.01.2013р. по 01.09.2017р..

Так, в Довідці за результатами дослідження ефективності діяльності Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" щодо виробництва інших машин і устаткування спеціального призначення, максимального використання внутрішніх резервів за період з 01.01.2013р. по 01.09.2017р., комісією було зазначено, що укладення договору від 03.05.2017р відповідального зберігання суперечить вимогам законодавства з огляду на те, що предметом договору визначено зберігання майна поклажодавця у будівлі, що є об`єктом незавершеного будівництва, тобто не може бути об`єктом оренди відповідно до ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992р. №2269-12, зі змінами, де визначено, що об`єктом оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств. Оскільки об`єкт незавершеного будівництва не може бути розглянутим, як об`єкт майна через відсутність на нього права власності, що може бути оформлено лише після введення такого об`єкту в експлуатацію.

У звіті про фінансовий стан (баланс) ДП Коростишівський завод "Реммашторф" на 31.12.2017р. містяться позиція: "незавершені капітальні інвестиції" з балансовою вартістю 120тис.грн..

Незавершені капітальні інвестиції є лише витратами з будівництва (виготовлення), придбання і поліпшення об`єктів основних засобів з початку і до закінчення зазначених робіт та введення об`єкта в експлуатацію, а оскільки гранцех обліковується у ДП Коростишівський завод "Реммашторф" як незавершені капітальні інвестиції та є об`єктом незавершеного будівництва, тобто, об`єктом, не введеним в експлуатацію, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, у зв`язку з чим воно не може бути об`єктом оренди.

Частинами 2-4 ст.180 ГК України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

З огляду на викладене, договір від 03.05.2017р, що за своєю суттю та ознаками є договором оренди, не містить такої істотної умови договору оренди як об`єкт оренди, а відтак, в силу імперативних вимог ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.180 ГК України, є неукладеним.

Також, зазначеного висновку дійшов Господарський суд Житомирської області під час розгляду вказаної вище справи №906/561/18, визнавши договір по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території від 03.05.2017р. неукладеним, про що зазначено у рішенні суду від 22.11.2018р., яке набрало законної сили.

Згідно з приписами ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.ст.316, 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Крім того, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

У розумінні наведеної норми право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі № 924/1220/17.

Згідно ст.190 ЦК України визначено, що майном, як особливим об`єктом цивільних прав вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.139 ГК України, майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

У відповідності до ст.133 ГК України, основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Статтею 136 ГК України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Пунктами 4.1, 4.2 Статуту ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" передбачено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно підприємства становлять виробничі і невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

На виконання вимог ухвали Господарського суду Житомирської області від 24.09.2019р. у даній справі Фонд державного майна України листом від 07.11.2019р. №10-15-19706 повідомив, що на дату надання пояснень згідно з даними, які надані Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, в Реєстрі обліковується нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП "КЗ"Реммашторф", у тому числі незавершене будівництво - цех по обробці граніту за місцезнаходженням: м.Коростишів, 19-та будівельна дільниця. Відомості стосовно зазначеного майна до Фонду надані не в повному обсязі форми №2б, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 03.02.2006р. №197, оскільки відомості щодо розміру/площі майна не збігаються з даними, що надані суб`єктом управління до Реєстру та з 2013 року не оновлювалися дані щодо дати проведення інвентаризації/розрахунку первісної (переоціненої) і залишкової вартості основних засобів та їх вартісних показників тощо. Після отримання від суб`єкта управління змін за окремим запитом буде надано витяг з Реєстру (а.с.211, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу допиту Фізичної особи-підприємця Войналовича А.А. від 01.06.2019р. договір по розміщенню та зберіганню сировини та виробів з каменю в приміщенні гранцеху та на прилеглій території від 03.05.2017р. пролонгований сторонами до 01.01.2020р., він і надалі здійснює свою підприємницьку діяльність у спірному приміщенні та на прилеглій території, за що сплачує кошти на рахунки ДП "Коростишівський завод "Реммащторф".

Вказані обставини також підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями актів надання послуг №101 від 30.09.2018р., №123 від 30.11.2018р., №138 від 31.12.2018р., №11 від 31.01.2019р., №21 від 28.02.2019р., №24 від 31.03.2019, №35 від 30.04.2019р., в які ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" включались послуги по зберіганню, оренді обладнання, послуги по обслуговуванню 20% та оплата за використану електроенергію, а також дублікатами чеків про оплату за використану електроенергію №1280-3603-9638-9930 від 04.07.2018р., №1280-3628-7321-8027 від 04.07.2018р., №1308-3025- 6421-6596 від 01.08.2018р., №1343-2559-2436-3010 від 05.09.2018р., №1343-2581-6831-7527 від 05.09.2018р., №1372-5474-2740-6948 від 04.10.2018р., №1405-7325- 0604-8594 від 06.11.2018р., №1405-7344-5278-6776 від 06.11.2018р., №1433-3494- 7097-3476 від 04.12.2018р., №1453-6431-7968-4107 від 24.12.2018р., №1490-2622-1156-0067 від 30.01.2019р., №1523-3972-4591-2159 від 04.03.2019р., №1523-3953-1182-8320 від 04.03.2019р., №1523-3889-3225-8853 від 04.03.2019р., №1552-2408- 2602-5215 від 02.04.2019р., №1575-8054-5690-4977 від 25.04.2019р. та квитанцією №1601-5086-9242-0927 від 21.05.2019р. про оплату оренди за червень 2019 року.

Водночас, у матеріалах справи відсутні відповідні докази які б свідчили про звільнення відповідачем спірного приміщення гранітного цеху.

Крім того, слід зазначити, що в межах вирішення даного спору ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.12.2019р. було зобов`язано учасників справи провести 24.12.2019р. фотографування об`єкту незавершеного будівництва - приміщення гранітного цеху, площею 463кв.м, що розташоване за адресою: Житомирська область, місто Коростишів, 19-та будівельна дільниця та прилеглу до нього територію, а також здійснити відеофіксацію цієї будівлі ззовні та всередині.

Судом оглянуто фотознімки окремого об`єкта нерухомого майна як ззовні, так і всередині, а також відеофіксацію його огляду та території навколо (а.с.224, 226, т.1).

Зазначені засоби доказування підтверджують наявність на території ДП "КЗ "Реммашторф" окремого об`єкта нерухомого майна, у якому розміщені сировина, вироби, обладнання, інструменти, тощо.

Також, колегія зазначає, що 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України, а саме змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що об`єкт незавершеного будівництва - приміщення гранітного цех, що розташований у м.Коростишеві, 19-буддільниця є майном Державного підприємства Коростишівськийзавод "Реммашторф", використовується ФОП Войналовичем А.А. без будь-якої правової підстави, чим порушуються права Фонду державного майна України (якому, згідно наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 20.12.2019р. №531 передано функції з управління майном єдиного майнового комплексу ДП "Коростишівський завод "Реммашторф" зі сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України до сфери управління Фонду Державного майна України) в особі ДП "Коростишівський завод "Реммашторф", за яким спірне майно закріплено на праві господарського відання.

З огляду на вказане вище, захист права користування та розпорядження позивачами об`єктом незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху може бути реалізовано через усунення перешкод у користуванні зазначеним майном шляхом його звільнення відповідачем.

Водночас, заявлена вимога не суперечить приписам чинного цивільного законодавства в частині встановлених способів захисту цивільних прав, оскільки узгоджується з передбаченими п.п.3 і 4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту - припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича на користь Фонду державного майна України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні об`єктом незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташоване за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом їх звільнення є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що прокурором у позові заявлено вимогу про зобов`язання Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича на користь Фонду державного майна України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні прилеглою територію до об`єкту незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташованою за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом її звільнення.

Таким чином, прокурором у позові сформульовано позовну вимогу та визначено шлях її виконання, а саме, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні прилеглою територію до об`єкту незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташованою за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом її звільнення.

Відповідно до Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (зі змінами), прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Однак, суд апеляційної інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що прокурором в розумінні ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено своїх вимог щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні прилеглою територію до об`єкту незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташованою за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом її звільнення, оскільки жодних належних, допустимих доказів в розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України розміщення такої прилеглої території до об`єкту незавершеного будівництва - приміщення гранітного цеху, що розташований за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, належної позивачу, саме за чітко визначеними ідентифікуючими ознаками, конфігурацією, площею, складом, документальним її підтвердженням - не надано.

При цьому, заявлення прокурором у позові вимоги про усунунення перешкод у користуванні та розпорядженні прилеглою територію до об`єкту незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташований за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом її звільнення, покладає як на прокурора, так і визначених ним позивачів процесуальний обов`язок довести свої доводи у наведеній частині належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, про те, що відповідач займає спірну прилеглу територію, займає спірну прилеглу територію незаконно, без належних правових підстав та без передбачених законодавством документів, які надають право користування такою прилеглою територією.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зобов`язання Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича на користь Фонду державного майна України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні прилеглою територію до об`єкту незавершеного будівництва - приміщення гранітного цеху, що розташований за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом її звільнення є передчасними, а тому у її задоволенні слід відмовити.

За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушеннями норм права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак наявні правові підстави для її часткового задоволення.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури слід задовольнити частково, в свою чергу, керуючись п.1 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. у справі №906/1011/19 слід скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та зобов`язати Фізичну особу-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича на користь Фонду державного майна України та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні об`єктом незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташоване за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом його звільнення, а в решті позову відмовити.

Судові витрати судом розподілено з урахуванням положень ст.ст.123, 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 23.03.2021р. у справі №906/1011/19 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фонду державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова, буд.18/9, ідентифікаційний код 00032945) та Державного підприємства "Коростишівський завод "Реммашторф" (12525, м.Коростишів, 19-та будівельна дільниця, ідентифікаційний код 02968160) усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні об`єктом незавершеного будівництва - приміщенням гранітного цеху, що розташоване за адресою: м.Коростишів, 19-буддільниця, шляхом його звільнення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (Житомирська обласна прокуратура, ідентифікаційний код 02909950, м.Київ, ДКСУ, МФО 820172, розрахунковий рахунок №UA00011049) 1921грн. 00коп. судового збору за подання позовної заяви.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Войналовича Артура Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (Житомирська обласна прокуратура, ідентифікаційний код 02909950, м.Київ, ДКСУ, МФО 820172, розрахунковий рахунок №UA00011049) 2881грн. 00коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Житомирської області.

5. Справу №906/1011/19 повернути до Господарського суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" червня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.