ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

29 червня 2021 року Справа № 915/995/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О., розглянувши матеріали

за позовом: Миколаївської міської ради,

54001, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, ;

до відповідачів:

1) Управління комунального майна Миколаївської міської ради,

54001, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, ;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтершоу",

54003, вул. 3-я Воєнна, 5Б, м. Миколаїв,

про: визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору про внесення змін та повернення майна вартістю 1230000,00 грн.

24.06.2021 до суду від Миколаївської міської ради надійшла позовна заява № 4312/020201-22/02.06./14/21 від 23.06.2021 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтершоу", в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради №72/03 від 27.03.2017 "Про використання нежитлових приміщень міської комунальної власності";

- визнати недійсним укладений 28.04.2017 між Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтершоу" договір про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу (парк "Народний сад"), що належить до комунальної власності №5525 від 26.08.2003;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтершоу" повернути на користь Миколаївської міської ради цілісний майновий комплекс по вул. 3-я Воєнна, 5А у м. Миколаєві у складі: огорожі - 885 п.м; зелених насаджень - дерева (1384 од.), кущі та інші зелені насадження площею 1148 кв.м.; бетонного постаменту демонтованого пам`ятника Г.І. Петровському загальною вартістю 1230000,00 грн.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Підстави для відводу судді визначено статтею 35 ГПК України.

Відповідно до цієї норми, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

29.06.2021 головуючим суддею подано заяву про самовідвід, яку обґрунтовано тим, що у справі № 915/1022/18 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до 1-го відповідача - Управління комунального майна Миколаївської міської ради, до 2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтершоу", Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про: визнання незаконним та скасування наказу; визнання недійсним договору про внесення змін; повернення майна вартістю 1230000,00 грн., було заявлено відвід судді Семенчук Н.О., який ухвалою суду від 04.04.2019 було задоволено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 ГПК України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до ч. 9, 11 ст. 39 ГПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При цьому судом враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В п. 66 рішення у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява №4785/02) від 10.12.2009, судом зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с.12, п.27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Судом зазначається, що особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 07.08.1996, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26.10.1984, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).

З урахуванням цих міркувань, наявність наведених вище обставин, навіть за відсутності об`єктивних причин, може бути підставою для виникнення у сторін та інших учасників справи почуття упередженості судді в цій справі, створити перешкоди для вирішення справи у відповідності до засад господарського судочинства, в тому числі у зв`язку з вірогідними зловживаннями сторонами процесуальними правами, та зашкодити законності прийнятих рішень, за рахунок наявності додаткових підстав для їх оскарження, пов`язаних із наведеними обставинами.

Таким чином, враховуючи положення ст. 35 ГПК України та наведені вище міркування в їх сукупності, господарський суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про самовідвід судді Семенчук Н.О.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 12, 13, 35, 36, 38, 39, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ

1. Визнати заяву судді Семенчук Н.О. про самовідвід у справі № 915/995/21 обгрунтованою.

2. Задовольнити заяву головуючого судді Семенчук Н.О. про самовідвід.

3. Справу № 915/995/21 передати для визначення судді в порядку ст. 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Н.О. Семенчук