ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1572/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, )
до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, )
про стягнення 12 910,56грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за електричну енергію в сумі 12 758,61грн., пеню в сумі 122, 90 грн. та 3% річних в сумі 29, 05грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги. В якості правових підстав, позивач посилається на ст.625 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

У визначений судом строк на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що на 2021 рік договір про постачання електричної енергії з позивачем не укладався, відповідач не брав на себе будь-яких зобов`язань перед Акціонерним товариством «Харківенергозбут» щодо оплати поставленої електричної енергії. Договір № 739/20-1, який було укладено з позивачем 22.12.2020 про закупівлю електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019, та комерційна пропозиція до нього не містили умов його продовження на 2021 рік. Тому, твердження позивача про існування укладеного договору про постачання електричної енергії у 2021 році та невиконання його умов відповідачем, останній вважає необґрунтованими та не підтвердженими наданими позивачем копіями документів.

Як зазначає відповідач, 24.12.2020 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області було розміщено оголошення про проведення процедури закупівлі шляхом застосування конкурентної процедури відкритих торгів щодо закупівлі електричної енергії для потреб Головного управління Національної поліції в Харківській області на 2021 рік та у зв`язку із тривалістю процедури закупівлі відповідачем було оприлюднено оголошення про проведення переговорної процедури із постачальником «останньої надії» Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на 90 днів у 2021 році (до укладення договору про постачання електричної енергії). За результатами проведення відкритих торгів між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕК «Енол» 15.03.2021 укладено договір № 255т/НР/ХОЕ/УЗ про постачання електричної енергії у 2021 році. Також, між відповідачем та Акціонерним товариством «Харківобленерго» 12.04.2021 було укладено договір № 739/21 про надання послуг у 2021 році з розподілу електричної енергії на строк дії з 15.03.2021 по 31.12.2021.

Також, відповідач вважає, що позивач повинен був припинити постачання електричної енергії для відповідача починаючи з 01.01.2021 та саме з цієї дати постачання електричної енергії для відповідача повинно здійснювати Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго». Як зазначає відповідач, позивач належних доказів того, що саме його товариство здійснювало постачання електричної енергії для відповідача у період з січня по березень 2021 року не надав.

Крім того, на думку відповідача, у позивача відсутні правові підстави для вимоги щодо стягнення грошових коштів в сумі 2 934,54грн. за розподіл електричної енергії для подальшого їх перерахунку до Акціонерної компанії «Харківобленерго», так як такий обов`язок міг бути у позивача, як постачальника універсальних послуг, тільки за наявності відповідного договору на постачання електричної енергії. Тому вимога про стягнення вказаної суми є необґрунтованою та безпідставною.

Відповідачем також не визнаються позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних.

26.05.2021 у встановлений судом строк від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджуючись з запереченнями відповідача, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

Так, позивач не заперечує факт укладання договорів № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020, укладених між позивачем та відповідачем, де невід`ємною частиною договору була Комерційна пропозиція № 2.

Проте, як зазначає позивач, у п.1.1 договорів сторони погодили, що всі умови договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, залишаються чинними та обов`язковими для виконання їх сторонами. У разі виникнення спірних питань між умовами договорів № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020 та умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 пріоритет має договір № 13331 від 01.01.2019.

За таких обставин, позивач вважає, що відповідач помилково посилається на умови договорів про закупівлю електричної енергії № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020, як такі, що мають переважне значення ніж публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019, оскільки ці договори лише доповнюють умови договору № 13331 від 01.01.2019, який має пріоритет перед договором про закупівлю.

Також позивач зазначає, що відповідач має право на отримання універсальних послуг, оскільки умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 договірна потужність не перевищує 50 кВт.

Крім того, відповідач на адресу позивача з заявою про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 не звертався, звернення від відповідача про намір змінити електропостачальника також не надходило, а тому, на думку позивача, у нього були відсутні правові підстави щодо припинення дії вищезазначеного договору, зокрема, у січні 2021 року, та переведення відповідача на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Всі документи, що надійшли від учасників справи приймаються до розгляду судом, як такі, що подані з дотриманням вимог чинного законодавства та долучаються до матеріалів справи.

Заперечень на відповідь позивача на відзив від відповідача на адресу суду не надходило.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 01.01.2019, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.07.2017, у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 № 1268 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області.

Позивач, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 та на умовах постачання універсальних послуг.

На виконання п.13 розділу ХVІІ Закону України Про ринок електричної енергії під час здійснення заходів з відокремлення було створено електропостачальника Приватне акціонерне товариство Харківенергозбут, а Акціонерна компанія Харківобленерго виконує функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області та є оператором системи розподілу.

Відповідно до абзацу 5 п.13 р. ХVІІ Закону України Про ринок електричної енергії фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії.

Разом з тим, у відповідності до п.13 Перехідних положень Закону України Про ринок електричної енергії передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті позивача.

01.01.2019 відповідач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 з 01.01.2019 на умовах Комерційної пропозиції № 2 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів шляхом фактичного споживання електричної енергії та здійснення оплати рахунків за спожиту електричну енергію.

Дані про відповідача передані від попереднього постачальника Акціонерної компанії Харківобленерго (попередній договір № 13331 від 23.09.2016).

02.03.2020 відповідачу змінено комерційну пропозицію № 2 на комерційну пропозицію № 2/7 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів, яка підписана відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 з 01.01.2019 (п.2.1) позивач зобов`язався продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачувати позивачу вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

За умовами п.3 комерційної пропозиції № 2/7 від 02.03.2020, яка є невід`ємним додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 з 01.01.2019, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії здійснюється відповідачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом) на підставі акта приймання-передачі електричної енергії та виставленого рахунку відповідачу позивачем, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

У п.4 комерційної пропозиції № 2/7 від 02.03.2020 сторони погодили, що рахунок за спожиту електричну енергію та акт приймання-передачі електричної енергії має бути оплачений не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п.7 комерційної пропозиції № 2/7 від 02.03.2020 у разі порушення відповідачем строків оплати електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п.4 комерційної пропозиції, позивач проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення;

3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних та інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 10 робочих днів від дня його отримання відповідачем.

Відповідно до п.10 комерційної пропозиції № 2/7 від 02.03.2020 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 договір укладається на 1 календарний рік та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

В подальшому, з метою врегулювання правових та економічних засад (умов, порядку та процедури) здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави або територіальної громади в особі Замовника по договору про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019 між відповідачем та позивачем було укладено договори про закупівлю електричної енергії № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020.

При цьому, сторони у договорах про закупівлю електричної енергії № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020 погодили, що всі умови договору про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019 залишаються чинними та обов`язковими для виконання їх сторонами. В разі виникнення спірних питань між умовами договору (№ 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020) та умовами договору про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019 пріоритет має договір про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019.

Договори про закупівлю електричної енергії № 739/19 від 14.02.2019, № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020 укладені між сторонами на умовах Комерційних пропозицій, підписаних відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Договір про закупівлю електричної енергії № 739/19 від 14.02.2019, відповідно до п.10.1 цього договору, набрав чинності з дня його підписання та діяв до 31.12.2019, дія цього договору розповсюджувалась на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019 на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов договорів про закупівлю електричної енергії № 739/20 від 02.03.2020 та № 739/20-1 від 22.12.2020 позивач зобов`язався постачати електричну енергію, як різновид товару для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі з умовами договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, зокрема, на умовах договору № 13331 від 01.01.2019.

У п.1.2 договору № 739/20 та № 739/20-1 сторони погодили, що позивач постачає електричну енергію відповідачу за бюджетні кошти відповідно до додатка № 1 Відомості фізичних величин електроенергії на 2020р., який є невід`ємною частиною цих договорів.

За умовами п.10.1 договору про закупівлю електричної енергії № 739/20 від 02.03.2020 цей договір набрав чинності з дня його підписання та діяв до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Дія цього договору розповсюджувалась на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2020 на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України.

Договір про закупівлю електричної енергії № 739/20-1 від 22.12.2020 набрав чинності з дня його підписання та діяв до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до їх повного виконання. Дія цього договору розповсюджувалась на відносини між сторонами, які виникли з 01.12.2020 на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України (п.10.1 даного договору).

На підставі відомостей Реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам електропостачальника Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (ПУП) за 01/2021-03/2021 рік Оператор системи розподілу Акціонерна компанія Харківобленерго та переданих даних від Акціонерної компанії Харківобленерго відповідачу позивачем було проведено нарахування та за результатами розрахункового періоду сформовано і виставлено рахунки за спожиту електричну енергію за січень 2021 року на суму 8 249,81грн., за лютий 2021 року на суму 2 804,98грн., за березень 2021 року на суму 1 703,82грн.

Відповідно до відомостей Реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам відповідачем за січень 2021 року спожито 2 322 кВт*год, за лютий 2021 року 782 кВт*год, за березень 473 кВт*год.

Позивач на адресу відповідача направляв рахунки та акти приймання-передачі електричної енергії за період січень-березень 2021 року для здійснення оплати, які були повернути відповідачем без виконання.

Таким чином, у відповідача за вказаний вище період станом на 01.04.2021 утворилась заборгованість в розмірі 12 758,61грн., яка до теперішнього часу є не сплаченою.

Також позивачем на суму основного боргу було здійснено нарахування пені в розмірі 122,90грн. та 3% річних в розмірі 29,05грн., виставлені відповідні рахунки, які були отримані відповідачем, проте не оплачені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст.4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Частиною 1 ст.63 Закону України Про ринок електричної енергії встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Відповідно до п.93 ч.1 ст.1 Закону України Про ринок електричної енергії універсальна послуга це постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

Пунктами 62 та 42 ч.1 зазначеного вище Закону визначено, що:

побутовий споживач це індивідуальний побутовий споживач (фізична особа яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність);

малий непобутовий споживач це споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт.

Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Абзацом 5 п.13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Також, згідно з п.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень Закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут": zbutenergo.kharkov.ua.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, а також факт приєднання відповідачем 01.01.2019 до договору про постачання електричної енергії № 13331 від 01.01.2019 суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у спірний період діяв відповідний договір.

Оскільки за умовами договору № 13331 від 01.01.2019 (п.2.1 договору) величина встановленої договірної потужності не перевищує 50 кВт, відповідач є малим непобутовим споживачем та має право на отримання універсальних послуг.

Суд зазначає, що укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.

Згідно з п.п.4.12, 4.13 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п.11 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п.4.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п.1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку та затверджуються Регулятором.

Таким чином розрахунки за спожиту відповідачем електроенергію, позивачем проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - Акціонерного товариства Харківобленерго.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (ч.6 ст.276 Господарського кодексу України).

Частиною 7 ст.276 Господарського кодексу України визначено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, покладений на нього обов`язок щодо повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії за період з січень-березень 2021 року на суму 12 758,61грн. у встановлений договором строк не виконав. Факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на відсутність договірних правовідносин з позивачем, оскільки договір про постачання електричної енергії № 739/20-1 від 22.12.2020 припинив свою дію 31.12.2020, а умов його продовження на 2021 рік ані договір, ані комерційна пропозиція не містять. Також відповідач посилається на відсутність доказів того, що саме позивач за спірний період поставляв електричну енергію до приміщень відповідача, оскільки з 01.01.2021 постачання електричної енергії для відповідача повинен був здійснювати постачальник "останньої надії" - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" як це передбачено правовими приписами.

Суд зазначає, що відповідач, укладаючи договори про закупівлю електричної енергії від 14.02.2019 № 739/19, від 02.03.2020 № 739/20 та від 22.12.2020 № 739/20-1 взяв на себе зобов`язання оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019. Всі умови Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 залишаються чинними та обов`язковими для виконання їх Сторонами та у разі виникнення спірних питань між умовами договорів про закупівлю електричної енергії від 14.02.2019 № 739/19, від 02.03.2020 № 739/20 та від 22.12.2020 № 739/20-1 та умовами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 пріоритет має саме Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019.

У п.10 комерційної пропозиції № 2/7 від 02.03.2020 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019 сторони погодили, що договір укладається на 1 календарний рік та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 20 днів до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Докази того, що відповідач звертався з відповідним зверненням до позивача про припинення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 13331 від 01.01.2019, в матеріалах справи відсутні.

Також відповідно до п.4.27 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачатьника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня остаточного припинення користування електричною енергією включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

Пунктом 6.2.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що у разі закінчення строку дії договору про постачання електричної енергії або дострокового його розірвання (припинення його дії) електропостачальник за 20 днів до передбачуваного дня припинення дії договору та постачання електричної енергії споживачу повинен повідомити про це споживача, відповідного оператора системи та постачальника останньої надії, на території діяльності якого розташовані електроустановки такого споживача, із зазначенням дати, з якої такий електропостачальник припинить здійснювані постачання електричної енергії споживачу.

Проте, відповідач на адресу позивача з відповідними зверненнями не звертався, заяву про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг не надавав, а тому переведення позивачем відповідача на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" не здійснювалось.

Факт постачання електричної енергії позивачем підтверджується матеріалами справи, а саме: відомостями з витягу Реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам електропостачальника Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" з січня по березень 2021 року, наявними в матеріалах справи.

Дані обставини відповідачем не спростовані, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Що стосується посилання відповідача на те, що з 01.01.2021 постачання електричної енергії для відповідача повинно було здійснювати Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", як постачальник "останньої надії", суд зазначає, що за приписами ч.6 ст.64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Доказів того, що відповідач отримував електричну енергію від постачальника "останньої надії", як і доказів укладання договору з постачальником "останньої надії" відповідачем суду не надано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься лист відповідача (вих. № 1322/119/05/29-2021 від 01.04.2021) на адресу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", в якому відповідач повідомляє адресата про відсутність договірних відносин між відповідачем та постачальником "останньої надії". Як зазначив відповідач у даному листі в період до 11.03.2021 на його адресу узгоджений та підписаний з боку постачальника "останньої надії" договір не надходив.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту в січні-березні 2021 року електричну енергію в розмірі 12 758,61грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 122,90грн. за період лютий, березень 2021 року, суд керується наступним.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу приписів ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7 Комерційної пропозиції до Договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п.4 комерційної пропозиції постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який здійснюються нарахування від суми боргу за кожен день прострочки.

Суд, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені за період лютий, березень 2021 року в розмірі 122,90грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача за період з лютого по березень 2021 року 3% річних у розмірі 29,05грн.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони у п.7 Комерційної пропозиції до Договору визначили, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п.4 комерційної пропозиції постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати 3% річних з простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, суд відхиляє заперечення відповідача щодо необґрунтованості та безпідставності нарахованих до стягнення позивачем пені та 3% річних.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині стягнення суми боргу, пені та 3% річних підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми заборгованості, суд дійшов висновку, що позов є цілком обґрунтованим, доведеним, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору суд покладає на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126) - заборгованість за електроенергію в розмірі 12 758,61грн. на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у філії ХОУ АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , МФО 351823;

- пеню в розмірі 122,90грн., 3% річних в розмірі 29,05грн. та 2 270,00грн. судового збору на поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Мегабанк», МФО 351629.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "29" червня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк