Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/368/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бурзаковська Т.В., довіреність №14-52 від 02.02.2021;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (смт.Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області)

про стягнення 4050897,79грн

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства 4050897,79грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №5281/18-ТЕ-10 постачання природного газу від 04.10.18 в частині оплати природного газу, отриманого в період з жовтня 2018 по квітень 2019 року.

Ухвалами суду від 06.04.2021 й 08.04.2021, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05.05.2021 о 12:30.

23.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив №41-21ГП від 22.04.2021 на позовну заяву, згідно з яким останній визнає наявність заборгованості та просить відстрочити виконання рішення суду у справі №906/368/21 на шість місяців з дня винесення його судом, посилаючись на виключні обставини, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Відповідач просить врахувати, по-перше, те, що підприємство не є кінцевим споживачем природного газу, а виробляє теплову енергію, яка подається в даному випадку населенню, яке в свою чергу має борги за отримані послуги перед підприємством; по-друге, основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, тому господарська діяльність відповідача є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль; по-третє, відповідач знаходиться в тяжкому фінансовому становищі та має значну кількість зобов`язань перед третіми особами, у тому числі й перед позивачем за зобов`язаннями на поставку природного газу в поточному році. На підтвердження утрудненого фінансового становища відповідачем до відзиву додано звітність про фінансові результати за 2020 рік (а.с.104-108).

30.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, не є тими виключними обставинами, відповідно до ст.331 ГПК України та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9, для надання відстрочки виконання судового рішення, є лише способом для затягування такого виконання. Позивач зазначив, що не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов`язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить складним. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду (а.с.116-118).

Ухвалою суду від 05.05.2021 відкладено підготовче засідання на 07.06.2021.

Ухвалою суду від 07.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/368/21 до судового розгляду по суті на 29.06.2021.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, заперечила щодо відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив; про час та місце розгляду справи по суті повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується розпискою представника у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.138).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно постанови КМУ від 06.03.2019 №226 "Про деякі питання АТ "НАК "Нафтогаз України" перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним комунальним підприємством (споживач, відповідач) укладено договір № 528/18-ТЕ-10 постачання природного газу (а. с. 11-21).

Згідно із п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно.

Відповідно до пункту 3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

За умовами пункту 5.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Судом встановлено, що додатковими угодами №1 від 19.10.20189, №2 від 27.10.2018, №3 від 01.11.2018, №4 від 28.11.2018, №5 від 15.03.2019, №6 від 20.03.2019, №7 від 29.03.2019, №8 від 22.04.2019, сторонами вносилися зміни до вищенаведеного договору щодо ціни, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору та інших умов договору (а.с.22-38).

Вищенаведені додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплені відтисками печаток цих юридичних осіб.

На виконання умов договору, позивачем у період жовтень 2018 року - квітень 2019 року передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 7351816,67грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2018 року на суму 193710,59грн (газ, спожитий у жовтні 2018 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2018 року на суму 1376007,46грн (газ, спожитий у листопаді 2018 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2018 року на суму 1590174,77грн (газ, спожитий у грудні 2019 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2019 року на суму 81744698,19грн (газ, спожитий у січні 2019 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2019 року на суму 1260064,38грн (газ, спожитий у лютому 2019 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2019 року на суму 1065681,08грн (газ, спожитий у березні 2019 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2019 року на суму 121480,20грн (газ, спожитий у квітні 2019 року) (а.с.39-45).

Матеріалами справи підтверджується, що споживач оплатив АТ "НАК "Нафтогаз України" вартість отриманого природного газу частково на суму 3300918,88грн (а.с.46-77).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань за останнім утворилась заборгованість за переданий у період жовтень 2018 року - квітень 2019 року природний газ у розмірі 4050897,79грн.

За вказаних обставин, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовом про стягнення з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства 4050897,79грн основного боргу.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №5281/18-ТЕ-10 від 04.10.2018 постачання природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено факт належного виконання АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїх зобов`язань щодо поставки Новогуйвинському виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному комунальному підприємству природного газу в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 7351816,67грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу виконав частково в розмірі 3300918,88грн

За вказаних обставин, станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідача перед позивачем складала 4050897,79грн.

Розрахунок заборгованості відповідача в сумі 4050897,79грн відображено в розрахунку суми основного боргу Новогуйвинське ВЖРЕКП за договором від 04.10.2018 №5281/18-ТЕ-10, станом на 31.01.2021(а.с. 81-82).

Відповідач заборгованість перед позивачем в сумі 4050897,79грн визнав в повному обсязі, про що зазначено у відзиві на позовну заяву №41-21/ГП від 22.04.2021.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача є правомірними, такими, що підтверджуються належними доказами, не заперечуються та визнаються відповідачем, тому підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 4050897,79грн основного боргу.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою статті 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З правового аналізу наведених норм вбачається, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 р. у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Згідно доводів відповідача, останній перебуває у складному матеріальному становищі, що зумовлене збитковістю затвердженого тарифу на теплопостачання, та низьким рівнем розрахунку населення за надані послуги. Основним джерелом коштів боржника є надходження грошових коштів від споживачів за теплопостачання. Причинами виникнення заборгованості перед стягувачем є несвоєчасні розрахунки споживачів за надані послуги з теплопостачання, значена частина заборгованості утворилась через несплату за теплопостачання населення та бюджетними установами.

Суд приймає до уваги, що тяжке фінансове становище, відсутність обігових коштів та майна, яке можна було б реалізувати в рахунок погашення заборгованості не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для розстрочення виконання судового рішення, оскільки вказані обставини утворились внаслідок власної господарської діяльності відповідача, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною "права на суд", адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

Наведений відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення перелік обставин не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідач, як юридична особа, що здійснює господарську діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в статті 6 Цивільного кодексу України, взяв на себе відповідні зобов`язання (прийняти природний газ та здійснити своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і об`єктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов`язань за договором.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Також, відповідач не обґрунтовує та документально не підтверджує обставин, з настанням яких поліпшиться його майновий стан.

Зважаючи на вищевикладене, суд, враховуючи інтереси обох сторін, дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців слід відмовити повністю.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" та ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В зв`язку з тим, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, отже позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Решта суми сплаченого позивачем судового збору - 30381,74грн покладається на відповідача.

Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства задовольнити повністю.

2. Стягнути з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441,Житомирська область Житомирський район смт.Новогуйвинське, вул.Миру, 15, )

на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.6, ):

- 4050897,79грн заборгованості за природний газ;

- 30381,74грн судового збору.

3. У задоволенні клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців відмовити повністю.

4. Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) з Державного бюджету України 50% судового збору в розмірі 30381,74грн, сплаченого згідно платіжного доручення № від 26.03.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 1 - у справу;

2 - відповідачу (рек.) та на ел.пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- на ел.пошти позивачу (ІНФОРМАЦІЯ_3) та його представнику (ІНФОРМАЦІЯ_2).