ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3724/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року, м. Одеса, суддя Петров В.С., повний текст рішення складено та підписано 29.03.2021 року

у справі № 916/3724/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв

до відповідача Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса

про стягнення 108 595,61 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м.Миколаїв звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса на свою користь заборгованість за поставлені товари в розмірі 108595,61 грн., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що всупереч умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки від 26.02.2020 року № 26/2 П, Концерном "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса належним чином не виконані господарські зобов`язання щодо сплати за поставлений позивачем товар, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року, м. Одеса, (суддя Петров В.С.), у справі № 916/3724/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв до Концерну "Військторгсервіс", м.Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса задоволено у повному обсязі, стягнуто з Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв заборгованість за спірним договором поставки у розмірі 108595,61 грн., відшкодовано витрати по сплаті судового збору - 2102,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами по справі, відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Концерн "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі №916/3724/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, спростовуючи висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, вважає, що позивачем не доведено факт поставки товару, а тому вiдсутнiй зустрiчний обов`язок вiдповiдача щодо сплати за отриманий товар. А саме, апелянт, посилаючись частково на обставини, викладені останнім у відзиві на позовну заяву, в апеляційній скарзі наголошує, що підтвердженням поставки товару на користь покупця мають бути пiдписанi уповноваженими представниками сторін товарно-транспортні накладні, однак, з наданих позивачем на підтвердження факту приймання товару вiдповiдачем в рамках спірного договору, видаткових накладних та ТТН неможливо iдентифiкувати особу, яка брала участь у здiйсненнi господарської операцiї та наявнiсть в неї повноважень щодо отримання такого товару.

Саме з огляду на зазначені вище обставини, скаржник вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не вiдповiдає фактичним обставинам справи, а відтак, підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року за апеляційною скаргою Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 було відкрито апеляційне провадження, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Позивач по справі своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/3724/20 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 108 595,61 грн.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 є таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

26.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв (постачальник) та Концерном "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна", м. Одеса (покупець) було укладено договір поставки № 26/2П, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим договором, постачати в асортименті продовольчі товари покупцеві, а покупець, в свою чергу - приймати і оплачувати товар. Товар (продукти харчування), що постачається, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 року № 591.

Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно п. 2.1 договору поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника .

З п. 2.2, 2.3 договору вбачається, що постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні. Постачальник може поставляти товар на умовах EXW (самовивіз зі складу постачальника).

За умовами п. 2.4 договору право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних, (даті по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику.

Умовами договору поставки сторони погодили, що графік доставки товару узгоджується сторонами та визначається в замовленні. Доставка товару повинна здійснюватися в години роботи складу покупця, у дні узгоджені сторонами, включаючи вихідні та святкові дні. Зміна графіка доставки допускається за письмовою угодою сторін. У разі виникнення у покупця необхідності змінити узгоджений сторонами графік доставки товару, покупець зобов`язується письмово повідомити про це постачальника не пізніше, ніж за 1 (один) календарний день до моменту такої зміни.

Приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі ТТН, а за якістю - згідно з документами, які засвідчують якість товару (сертифікатами якості виробника, якісним посвідченням). У момент приймання-передачі товару постачальник надає покупцю ТТН, сертифікат якості виробника, якісне посвідчення (п. 2.6, 2.7 договору).

Вартість товару і порядок розрахунків визначено розділом 3 договору. Так, положеннями п. 3.1, 3.2 договору передбачено, що ціни на товар за договором зазначаються у прайс-листі (специфікації). При зміні ціни на товар постачальник зобов`язаний повідомити про це покупця не менше, ніж за 21 (двадцять один) календарний день шляхом надання нового прайс-листа для погодження покупцем. Загальна вартість цього договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього договору.

З вимог п. 3.3, 3.4 договору вбачається, що всі розрахунки за договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання товару. Датою оплати товару вважається дата перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника.

Згідно п. 3.5 договору постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно чинного законодавства. При виписці рахунку і податкової накладної за поточний період враховується поворотна продукція, а саме: товар, не прийнятий покупцем з причин, зазначених у ТТН згідно п. 2.9 цього договору. При реєстрації постачальником податкових накладних застосовуються наступні реквізити покупця: отримувач: Концерн "Військторгсервіс, філія "Південна"; ІПН: 87; код ЄДРПОУ Концерну "Військторгсервіс 33689922; номер філії: 14.

За вимогами п. 5.2. договору, покупець зобов`язаний за відсутності зауважень приймати поставлені товару згідно з належним чином оформленими і підписаними документами (ТТН) та здійснювати оплату товару на умовах договору.

Пунктом 9.1 договору узгоджено, що останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

В подальшому, на виконання умов укладеного вище договору поставки, як вбачається з матеріалів господарської справи, позивачем відповідачу було здійснено постачання продуктів харчування (переважно овочів), про що свідчать наявні у матеріалах справи оригінали видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, а саме: видаткова накладна від 01.10.2020 року № 348 на суму 9571,99 грн. (в т.ч. ПДВ 1595,33 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р348 на суму 9571,99 грн. (в т.ч. ПДВ 1595,33 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 349 на суму 3627,76 грн. (в т.ч. ПДВ 604,63 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р349 на суму 3627,76 грн. (в т.ч. ПДВ 604,63 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 352 на суму 2088,66 грн. (в т.ч. ПДВ 348,11 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р352 на суму 2088,66 грн. (в т.ч. ПДВ 348,11 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 353 на суму 2934,26 грн. (в т.ч. ПДВ 489,04 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р353 на суму 2934,26 грн. (в т.ч. ПДВ 489,04 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 354 на суму 934,81 грн. (в т.ч. ПДВ 155,80 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р354 на суму 934,81 грн. (в т.ч. ПДВ 155,80 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 355 на суму 21697,78 грн. (в т.ч. ПДВ 3616,30 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р355 на суму 21697,78 грн. (в т.ч. ПДВ 3616,30 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 356 на суму 8561,78 грн. (в т.ч. ПДВ 1426,96 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р356 на суму 8561,78 грн. (в т.ч. ПДВ 1426,96 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 357 на суму 12638,20 грн. (в т.ч. ПДВ 2106,37 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р357 на суму 12638,20 грн. (в т.ч. ПДВ 2106,37 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 358 на суму 9271,85 грн. (в т.ч. ПДВ 1545,31 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р358 на суму 9271,85 грн. (в т.ч. ПДВ 1545,31 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 359 на суму 8125,40 грн. (в т.ч. ПДВ 1354,23 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р359 на суму 8125,40 грн. (в т.ч. ПДВ 1354,23 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 360 на суму 11849,16 грн. (в т.ч. ПДВ 1974,86 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р360 на суму 11849,16 грн. (в т.ч. ПДВ 1974,86 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 361 на суму 14850,64 грн. (в т.ч. ПДВ 2475,11 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р361 на суму 14850,64 грн. (в т.ч. ПДВ 2475,11 грн.); видаткова накладна від 01.10.2020 року № 362 на суму 2443,32 грн. (в т.ч. ПДВ 407,22 грн.), ТТН від 01.10.2020 року № Р362 на суму 2443,32 грн. (в т.ч. ПДВ 407,22 грн.).

При цьому, наведені вище первинні бухгалтерські документи, а саме, видаткові накладні та ТТН, всі без винятку, підписані як постачальником, так і покупцем без заперечень та зауважень, підписи скріплені печатками.

Крім того, дослідивши надані позивачем видаткові та товарно-транспортні накладні, судом апеляційної інстанції встановлено, що останні містять наступні реквізити: назви постачальника та покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв та Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса, адресу доставки, назву, кількість та вартість товару.

На підтвердження відсутності оплати за спірним договором поставки, позивачем до матеріалів справи надано банківську виписку по рахунку за період з 01.10.2020 року по 23.12.2020 року, з якої вбачається, що серед контрагентів позивача за вказаний вище період, Концерн "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса - відсутній.

09.12.2020 року, на адресу відповідача, Товариством з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв поштовим зв`язком було направлено претензію № 12, відповідно до якої позивач вимагав від скаржника термінової сплати боргу за договором поставки від 26.02.2020 року № 26/2П протягом 5 календарних днів з дня отримання претензії.

Крім того, матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 року по 22.05.2020 року, підписаний з боку як постачальника, так і покупця, без зауважень та заперечень, скріплений їх печатками, та відповідно до якого, станом на 22.05.2020 року заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв становить 912 215,21 грн. Про сплату зазначеної вище заборгованості свідчить банківська виписка по рахунку позивача.

Інших належних та допустимих доказів, як то, щодо сплати спірної заборгованості за договором поставки продуктів харчування з боку відповідача матеріали справи не містять. Як і не містять жодних документів, які б свідчили про визнання спірного договору поставки недійсним в цілому, чи окремих його частин; його розірвання або припинення.

Разом з тим, факт укладення договору поставки від 26.02.2020 року № 26/2П сторонами по справі не заперечується, як і не заперечується існування господарських правовідносин між позивачем та відповідачем досить тривалий період.

Предметом позову у справі № 916/3724/20 є наявність або відсутність підстав для стягнення з Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса суми заборгованості за поставлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв продукти харчування (переважно овочі) у розмірі 108 595,61 грн.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В той же час, згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Як унормовано статтею 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Так, як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між позивачем та відповідачем 26.02.2020 року було укладено договір поставки № 26/2П, що не оспорюється сторонами по справі, на виконання умов якого постачальником - позивачем по справі відповідачу було поставлено продовольчі товари, на підтвердження чого у матеріалах справи наявні оригінали видаткових накладних та товарно-транспортних накладних з підписами відповідальних осіб як Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м.Миколаїв, так і Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса на загальну суму 108 595,61 грн.

Як вже було зазначено раніше судовою колегією, наявні у матеріалах справи оригінали накладних підписані сторонами без застережень та зауважень. Умови договору поставки з боку постачальника на час подання ним позовної заяви виконано у повному обсязі, натомість, з боку покупця за поставлений товар не сплачено належну суму, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Статтею 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презумувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Так, з викладеного вище договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов спірного договору поставки та узгодили між собою також умови щодо вартості товару і порядок розрахунків.

Крім того, сторони також погодили між собою і момент переходу права власності на товар від постачальника до покупця, а саме в момент підписання представниками сторін товарно-транспортних накладних.

Відтак, з огляду на те, що постачальником у повному обсязі виконано свої господарські зобов`язання перед покупцем, останній, підписавши наявні у матеріалах справи товарно-транспортні накладні, у свою чергу повинен здійснити оплату у визначені договором або законом строки за отриманий товар.

Зважаючи на наведене вище, та на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Концерн "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса у повному обсязі виконав свої господарські зобов`язання за договором поставки від 26.02.2020 року № 26/2П колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку про правомірність доводів Господарського суду Одеської області, викладених в оскаржуваному рішенні від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 щодо невиконання скаржником своїх господарських зобов`язань за договором.

При цьому, скаржником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано відповідних належних та допустимих письмових доказів щодо доведення протилежного.

Натомість, позиція скаржника, викладена ним в апеляційній скарзі, ґрунтується на тому, що товар за оригіналами накладних, наявних в матеріалах справи, отриманий не уповноваженою особою покупця, оскільки у вказаних вище первинних документах наявні недоліки, які перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому, не заперечуючи факту отримання товару, скаржник фактично ставить під сумнів належність та допустимість наявних у матеріалах справи оригіналів як видаткових, так і товарно-транспортних накладних, наданих позивачем на підтвердження постачання товару.

Колегія суддів не погоджується із вказаним вище твердженням відповідача, з огляду на таке.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 наведеного Кодексу обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції та вбачається з оригіналів накладних на загальну суму 108 595,61 грн., які містяться у матеріалах справи, останні мають як підпис уповноваженої особи відповідача про отримання вказаного в них товару, так і печатку.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень п. 2.1 ч. 2 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, судова колегія цілком погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що подані позивачем в якості доказу здійснення господарської операції видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, в розумінні положень чинного законодавства, є первинними документами, а відтак такими документами, які є підставою для оприбуткування товару та для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно абз. 1 п. 2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положеннями абз. 1 п. 2.5. Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Так, колегією суддів встановлено, що спірні видаткові накладні № 348, 349, 352, 353, 354, 355, 356, 357, 358, 359, 360, 361, 362 від 01.10.2020 р. та ТТН № Р348, Р349, Р352, Р353, Р354, Р355, Р356, Р357, Р358, Р359, Р360, Р361, Р362 від 01.10.2020 року містять лише підпис уповноваженої особи, без зазначення посади, як того вимагає ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Натомість, поряд з цим, первинні бухгалтерські документи, зазначені вище, мають оригінальний відтиск печатки Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса, що, в свою чергу, свідчить про засвідчення здійснення спірної господарської операції з боку відповідача, оскільки належних, допустимих та вірогідних доказів щодо перебування печатки у третіх осіб або втрати її скаржником, суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, зважаючи на викладені вище, судова колегія зазначає про правомірність висновку Господарського суду Одеської області щодо відповідності оригіналів видаткових та товарно-транспортних накладних, наявних в матеріалах господарської справи, вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відтак, за наданими позивачем оригіналами первинних документів, їх можливо ідентифікувати як документи на підтвердження виконання позивачем умов спірного договору поставки від 26.02.2020 року № 26/2П.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вказує про правомірність висновку суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Органік-Трейд-Груп", м. Миколаїв та зауважує, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведеного, а відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс", м. Київ в особі філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс", м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.03.2021 року у справі № 916/3724/20 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош