ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1506/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Гребенюк Т.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102; )
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; )
про стягнення коштів у розмірі 39 341 грн. 91 коп.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

23.04.2021 до Господарського суду Харківської області звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - позивач або ПрАТ "СК "Євроінс Україна") до Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "МЕГА-ГАРАНТ" (далі - відповідач або АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ") із позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 39 341, 91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту за програмою страхування "РОЗУМНЕ КАСКО Плюс" №-0000034 від 18.01.2019 року, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 37 207, 55 грн. та пеню за прострочення виплати у розмірі 2 134, 36 грн. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 2270, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №922/1506/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України та докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №473 ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.04.2021 року у справі №922/1506/21 вручено уповноваженому представнику відповідача - 05.05.2021 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 20.05.2021 року (включно).

18.05.2021 року до суду надійшов надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі. У відзиві відповідач стверджує, що позивачем при здійсненні страхового відшкодування не дотримані положення договору страхування, зокрема в частині визначення розміру матеріального збитку: не надано кошторису збитків та акту огляду транспортного засобу "Renault Master", реєстраційний номер НОМЕР_1 ; не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Також АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" вказує, що заява ПрАТ "СК "Євроінс Україна" про виплату страхового відшкодування (вих.№471-ЮР від 24.07.2020 року) надійшла на адресу відповідача за межами одного року з моменту ДТП, що у відповідності до п.п. 37.1.4 п. 37.1. ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

31.05.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив. Так, позивач зазначає, що правомірність розрахунку розміру страхового відшкодування страховиком за допомогою програмного забезпечення "Audatex" підтверджується п. 15.3.5. Договору, на підставі якого було складено ремонту калькуляцію №25382 від 17.08.2019 року. Також позивач вказує, що після отримання заяви ПрАТ "СК "Євроінс Україна" про виплату страхового відшкодування (вих. №471-ЮР від 24.07.2020 року), відповідачем не здійснено жодних запитів щодо отримання додаткових відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Щодо тверджень відповідача про неможливість встановлення особи, яка склала ремонту калькуляцію №25382 від 17.08.2019 року, позивач зазначає, що розмір витрат, які поніс позивач, підтверджується копією страхового акту №25382/19 від 13.09.2019 року та копією платіжного доручення №5625 від 13.09.2019 року. Щодо тверджень про неврахування позивачем коефіцієнта фізичного зносу під час розрахунку суми страхового відшкодування, позивач, вказує, що відповідно до п. 7.41. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, для складників колісних транспортних засобів зі строком експлуатації понад 12 років значення приймається рівним 0,7. Саме такий коефіцієнт фізичного зносу був застосований у ремонтній калькуляції №25382 від 17.08.2019 року, що підтверджується у пункті "знижка 70%", і вартість складників пошкодженого транспортного засобу складає 20 647, 15 грн. замість 67 474, 33 грн. Також позивач стверджує, що оскільки ДТП сталася 03.08.2019 року, останнім днем для подання заяви на виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) є 04.08.2020 року. Так, позивачем вказується, що відповідна заява була подана до установи зв`язку 03.08.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. До відповіді на відзив представник позивача надає акт огляду транспортного засобу Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 08.08.2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.01.2019 року між ПрАТ "СК "Євроінс Україна" та Комунальним підприємством "Автобаза санітарного транспорту" укладено договір добровільного наземного транспорту за програмою страхування "РОЗУМНЕ КАСКО Плюс" №-0000034 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.15-25).

03.08.2019 року в м. Одеса по вул. Миколаївська дор., 241 стався страховий випадок за участю застрахованого позивачем автомобіля Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при розвороті не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 року визнано винним водія Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 (а.с.28-29).

Відповідно до ремонтної калькуляції Аудатекс №25382 від 17.08.2019 вартість ремонту транспортного засобу Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 39 207, 55 грн. (а.с. 34-39).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 39 207, 55 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5625 від 13.09.2019 року року (а.с. 42). Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом №25382/19 від 13.09.2019 року (а.с. 41).

За розрахунками позивача, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 37 207, 55 грн. у розмірі ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну за полісом №АМ/006394815 з врахуванням франшизи у розмірі 2 000, 00 грн. Також позивачем нараховано пеню з 06.11.2020 року по 05.03.2021 року за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо здійснення страхового відшкодування у розмірі 2 134, 36 грн.

У матеріалах справи також наявна адресована відповідачу заява ПрАТ "СК "Євроінс Україна" від 24.07.2020 року №471-ЮР про виплату страхового відшкодування, в якій позивач просив АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" відшкодувати йому сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 39 207, 55 грн.

У відповідь на вищенаведену заяву АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" надано відповідь, що оскільки заява ПрАТ "СК "Євроінс Україна" отримана відповідачем 06.08.2020 року, тобто за межами одного року з моменту ДТП, у АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" є підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 45).

Також матеріали справи містять лист позивача (вих. №978-юр від 17.12.2020 року), відповідно до якого ПрАТ "СК "Євроінс Україна" звертає увагу, що позивачем не пропущено річний строк для звернення із відповідною заявою, оскільки останнім днем для її подання є 04.08.2020 року. Позивачем заява була здана до установи зв`язку 03.08.2020 року, тому вважається такою, що здана своєчасно (а.с. 47-48).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Суд зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Оскільки спірна ДТП сталася 03.08.2019 року, то позивач мав право звернутися до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування в межах річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто у строк до 04.08.2020 року.

Заява позивача №471-ЮР про виплату в порядку регресу шкоди, завданої в результаті ДТП, у розмірі 39 207, 55 грн, датована 24.07.2020 року, із підтвердженням її направлення 03.08.2020 року (а.с. 46). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №614 відповідний лист вручено уповноваженому представнику відповідача 06.08.2020 року, що підтверджується і АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" у відзиві.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно (ст. 255 ЦК України).

Отже, судом встановлено, що позивачем не пропущено річний строк, визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки заява про виплату страхового відшкодування у порядку регресу (суброгації) №471-ЮР від 24.07.2020 року була направлена відповідачу у встановлений законом строк, а твердження відповідача про пропуск строку є такими, що не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Щодо здійсненого розрахунку розміру матеріального збитку і правомірності стягнення страхового відшкодування у відповідному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018 року.

Втім, позивач як доказ належності визначення розміру матеріального збитку надає лише ремонтну калькуляцію №17.08.2019 року. Матеріали справи не містять ані висновку (звіту) про проведене експертне дослідження, ані рахунків СТО чи акту виконаних робіт.

Суд вважає, що ремонтна калькуляція, складена 17.08.2019 року та використана для визначення розміру страхового відшкодування, не може бути прийнята судом, як належний доказ у підтвердження розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, оскільки вона також не містить підпису особи, яка її склала, та її посади, що позбавляє можливості перевірити кваліфікацію цієї особи та її право на складання такої документації. Також при визначені розміру відновлювального ремонту не були використані ціни, які діяли на час складання ремонтної калькуляції.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика). Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 Методики).

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зауважує, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, або акт виконаних робіт.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином не доведені, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З огляду на недоведення наявності та розміру матеріального збитку пошкодженому транспортному засобу, твердження відповідача щодо відсутності акту огляду транспортного засобу "Renault Master", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та неврахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, не мають значення для вирішення спору.

Щодо долучення Акту огляду транспортного засобу Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 08.08.2019 року, наданого позивачем з відповіддю на відзив, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Тобто позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. У випадку неможливості їх подання разом з поданням позовної заяви зазначається про поважність причин їх неподання (ч.2, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України). Втім, позивачем не обґрунтовано неможливість подання усіх наявних доказів по справі у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Тому, на підставі ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідний акт огляду транспортного засобу до розгляду судом не приймається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" до Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "МЕГА-ГАРАНТ" повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "29" червня 2021 р.

Суддя Т.Д. Гребенюк