ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 910/11654/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 09.06.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Волиньторф"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.12.2020 (повний текст складено 28.12.2020)

у справі №910/11654/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до Волинської обласної державної адміністрації

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - 1) Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство"

2) Державне підприємство "Городоцьке лісове господарство"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:Державне підприємство "Волиньторф"

про визнання незаконними та скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Волинської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (далі - позивач) з позовом до Волинської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження тимчасового виконувача обов`язків голови Волинської обласної державної адміністрації від 26.09.2019 № 580 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок";

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.2019 № 786 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження тимчасового виконувача обов`язків голови Волинської обласної державної адміністрації від 26.09.19. № 580 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок".

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.19. № 786 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок".

Стягнуто з Волинської обласної державної адміністрації на користь Волинської обласної прокуратури 4.204 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнуто з Волинської обласної державної адміністрації на користь Волинської обласної прокуратури 1.051 грн. 00 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державного підприємства "Волиньторф" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 скасувати та винести нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення було складено 28.12.2020 та отримано поштою 11.01.2021, що вбачається з результатів перевірки статусу відстеження повідомлення.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що саме в межах повноважень Волинської обласної державної адміністрації надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Скаржнику оскаржуваними розпорядженнями Волинської ОДА лише надалась згода на розробку проекту землеустрою в межах повноважень встановлених ст. 122, 149 ЗКУ. Погодження КМУ на якому наголошує прокурор необхідне на етапі розробки проекту землеустрою не потрібне. Дане погодження підприємство отримуватиме від КМУ після виготовлення проекту землеустрою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11654/20.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/11654/20 за позовом прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, до Волинської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1. Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство", 2. Державне підприємство "Городоцьке лісове господарство", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:Державне підприємство "Волиньторф", про визнання незаконними та скасування розпоряджень.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 задоволено клопотання Державного підприємства "Волиньторф" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20. Відновлено Державному підприємству "Волиньторф" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20. Призначено справу до розгляду на 20.04.2021. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги

24.03.2021 від прокурора через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 без змін.

31.03.2021 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 без змін.

19.04.2021 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу.

20.04.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 клопотання скаржника про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 на 09.06.2021.

23.04.2021 від прокурора через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли заперечення на відзив відповідача.

В судове засідання 09.06.2021 з`явився прокурор та представники позивача та скаржника, які далі свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Треті особи-1, -2 в судове засідання 09.06.2021 не з`явилися. Про поважність неявки в судове засідання не повідомили.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності третьої особи-1, -2 та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 09.06.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення прокурора, представників скаржника та позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство" на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 035165 є постійним користувачем земельної ділянки площею 230,9893 га з кадастровим номером :03:002:0182.

Державне підприємство "Городоцьке лісове господарство" є постійним користувачем земельної ділянки площею 801,7892 га з кадастровим номером 0:02:002:0309 (згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Державного агентства лісових ресурсів України листами від 08.11.2018 №№ 2108, 2109 щодо звернень ДП «Городоцьке лісове господарство», ДП "Маневицьке лісове господарство" по клопотанням ДП «Волиньторф» про погодження надання згоди на вилучення земельних ділянок площею 35,6 га, 9,2 га (які перебувають у постійному користуванні підприємств) і надання їх ДП «Волиньторф» для добування торфу.

Державне агентство лісових ресурсів України надало відповідь, що не заперечує щодо розгляду вказаного питання в межах чинного законодавства України.

Листом № 02-6/399 від 09.09.2019 та нотаріально завіреною згодою, адресованими ДП «Волиньторф», ДП «Городоцьке лісове господарство» повідомило, що ним надано згоду на вилучення 9,2 га земель для видобування торфу ДП «Волиньторф».

Листом № 10-23/1578 від 12.09.2019 та нотаріально завіреною згодою, адресованими ДП «Волиньторф», ДП «Маневицьке лісове господарство» повідомило, що ним надано згоду на вилучення земельних ділянок загальною орієнтовною площею 35,6 га для видобування торфу ДП «Волиньторф».

12.09.2019 Державне підприємство «Волиньторф» звернулось до голови Волинської обласної державної адміністрації зі зверненням № 1737 від 12.09.2019 з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовно площею 44,8 га в оренду заявнику для видобування торфу на строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 785 від 13.02.1997. Вказано, що земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області і відносяться до боліт, що належать ДП «Маневицьке лісове господарство» 35,6 га (квартал 55 виділ 74 - 9,6 га, квартал 56 виділ 37 - 26 га. Карасинського лісництва), ДП «Городоцьке лісове господарство» - 9,2 га (квартал 1 виділ 7 Городоцького лісництва).

У відповідності до доданого до звернення плану розміщення ділянки перспективної для видобування торфу із матеріалів геолого-економічної оцінки родовища торфу вбачається, що земельна ділянка, яка планується для відведення ДП «Волиньторф» розташована в межах ділянки № 1 родовища торфу Засвіття-Ситнелюк. Згідно звіту з оцінки впливу на довкілля при видобуванні торфу ДП «Волиньторф» на території Маневицького району Волинської області, затвердженого директором державного підприємства 19.08.2019, середня потужність торфового покладу на ділянці № 1 родовища Засвіття-Ситнелюк становить 1,39 метрів. Відповідно до геологічного розрізу І-І, що міститься у зазначеному звіті, глибина покладів торфу на ділянці № 1 сягає від 0,2 м до 2,6 м, що відповідно відносить зазначену земельну ділянку до особливо цінних згідно п. б ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України.

Розпорядженням Голови Волинської обласної державної адміністрації № 580 від 26.09.2019 «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозвіл ДП «Волиньторф» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення державної форми власності з категорії земель «лісогосподарського призначення (угіддя болото)» на категорію «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами [код КВЦПЗ 11.01]) орієнтовно площею 35,6 га та 9,2 га, розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, з метою подальшої передачі їх в оренду для видобування торфу, відповідно до спеціального дозволу на користування надрами від 13.02.17. № 785.

11.11.2019 Державне підприємство «Волиньторф» звернулось до голови Волинської обласної державної адміністрації зі зверненням № 2000 від 11.11.19.з проханням надати дозвіл на виготовлення технічної документації по поділу земельних ділянок відповідно до п. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України: 230,9893 га з кадастровим номером :03:002:0182 для формування окремої ділянки орієнтовною площею 35,6 га; 801,7892 га з кадастровим номером 0:02:002:0309 для формування ділянки орієнтовною площею 9,2 га.

Розпорядженням Голови Волинської обласної державної адміністрації № 786 від 28.12.2019 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок» надано дозвіл ДП «Волиньторф» на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державної власності площею 230,9893 га [кадастровий номер :03:002:0182] та площею 801,7892 га [кадастровий номер 0:02:002:0309], розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, на дві земельні ділянки орієнтовними площами 35,6 га та 9,2 га.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства щодо раціонального використання земель Волинською обласною державною адміністрацією здійснюється зміна цільового призначення особливо цінних земель та їх вилучення із земель лісогосподарського призначення за відсутності на повноважень, визначених чинним законодавством.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що про неправомірність надання відповідачем третій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення державної форми власності з категорії земель «лісогосподарського призначення (угіддя болото)» на категорію «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», та, як наслідок, на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державної власності площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер 0:02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньторф", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Захист порушених інтересів держави покладено на органи прокуратури ст. 131-1 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України, у зв`язку з чим прокурор Волинської області звертається до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, вирішення питань державного управління у сфері, зокрема, охорони навколишнього природного середовища та природокористування

До основних повноважень Кабінету Міністрів України згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» у сфері охорони навколишнього природного середовища належить здійснення в межах своїх повноважень державного управління у сфері охорони та раціонального використання землі, її надр, водних ресурсів, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13, ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, зокрема вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб, а також вилучення особливо цінних земель.

З огляду на викладене, прокуратура Волинської області обґрунтовано звернулася до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення та особливо цінних земель.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу

За ч. 4 ст. 53 ГПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до вимог ч. ч. З, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратурою області до пред`явлення даного позову до Господарського суду міста Києва отримано письмову вказівку заступника Генерального прокурора України від 28.07.2020 за №15/1/1-71вих20 щодо можливості звернення до суду з позовом в інтересах Кабінету Міністрів України, а також 03.08.2020 за №05-709вих20 направлено повідомлення Кабінету Міністрів України про намір пред`явити даний позов.

Вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, які мають статус особливо цінних земель, зміна їх цільового призначення та передача у користування суб`єкту господарювання без належних на те законодавчих підстав, порушує права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України.

Крім того, незаконна зміна цільового призначення, вибуття лісових та особливо цінних земель з державної власності безумовно становить суспільний інтерес.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності

З огляду на положення частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Також, згідно з частинами другою та третьою статті 1, частиною першою та другою статті 7 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Прокурор зазначає, що земельні ділянки, що плануються для відведення державному підприємству «Волиньторф» під землі промисловості мають лісогосподарське призначення та перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств. В результаті винесення спірних розпоряджень Волинської обласної державної адміністрації відбувається незаконна зміна цільового призначення землі та вилучення їх з постійного користування ДП «Маневицьке ЛГ» та ДП «Городоцьке ЛГ».

За таких обставин, на переконання прокурора, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Волинської обласної державної адміністрації є задоволення суспільної потреби у попередженні незаконної зміни цільового призначення земель лісового фонду, які мають статус особливо цінних земель та вилучення їх з користування належних землекористувачів, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади.

Отже, правовідносини, пов`язані зі зміною цільового призначення земельних ділянок, які відносяться до особливо цінних земель та вилучення їх з держлісфонду становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибуває з постійного користування державних підприємств, та зміна її цільового призначення такому суспільному інтересу не відповідає

Як зазначає прокурор та підтверджується матеріалами справи, Кабінет Міністрів України на захист порушених прав держави до суду не звертався. Водночас, Міністерство юстиції України, яке відповідно до ст. 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», п.п. 54, п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, представляє інтереси Кабінету Міністрів України у судах, листом від 20.03.2020 повідомило прокуратуру області, що у разі звернення прокуратури з позовом до суду Мін`юст забезпечить представництво інтересів в судовому процесі

На даний час, жодних дій з метою оскарження спірних розпоряджень голови Волинської обласної державної адміністрації Кабінетом Міністрів України не вжито, що надає право прокурору на пред`явлення позову в інтересах вказаного органу

Колегія суддів дійшла висновку, що звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значущого питання про недопущення незаконного вилучення наданих у користування земельних ділянок лісового фонду, а тому є обґрунтованим.

Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Приписами ст. 5 Лісового кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Згідно ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

З приписів ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що винесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, зазначених у пунктах "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення.

Віднесення особливо цінних земель державної чи комунальної власності, визначених у пунктах "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель інших категорій здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Погодження матеріалів місця розташування об`єкта, що передбачається розмістити на земельній ділянці особливо цінних земель державної чи комунальної власності із зміною її цільового призначення, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України в порядку, визначеному статтею 151 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", крім випадків, визначених частинами п`ятою, восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Як відзначалось, до особливо цінних земель відносяться торфовища глибиною залягання торфу більше одного метра і осушені незалежно від глибини (п. «б» ч. 1 статті 150 Земельного кодексу України). При цьому глибина залягання торфу на земельних ділянках, що вилучаються з постійного користування державних лісогосподарських підприємств становить від 0,2 м до 2,6 м, що підтверджується геологічним розрізом І-І, який міститься у звіті з оцінки впливу на довкілля, що свідчить, що зазначені земельні ділянки є особливо цінними землями.

Твердження скаржника щодо того, що спірними розпорядженнями Волинської ОДА лише надалась згода на розробку проекту землеустрою в межах повноважень встановлених ст.ст. 122,149 ЗКУ, а тому погодження на етапі розробки проекту землеустрою не потрібне, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, хоча отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, однак, викладене вище свідчить про відсутність правових підстав для зміни цільового призначення земельних ділянок державної власності площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер 0:02:002:0309) без погодження відповідного державного органу, що нівелює доцільність розробки відповідно проекту землеустрою.

На переконання колегії суддів, вищевикладене спростовує доводи скаржника про передчасність позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність надання відповідачем третій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення державної форми власності з категорії земель «лісогосподарського призначення (угіддя болото)» на категорію «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», та, як наслідок, на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державної власності площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер 0:02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства "Волиньторф" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Волиньторф" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/11654/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/11654/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.06.2021. (після виходу головуючого судді Куксова В.В. з відпустки)

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала