УХВАЛА

23 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 924/431/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Уркевича В. Ю.- головуючого, Волковицької Н. О., Могила С. К.,

за дорученням судді повноваження секретаря судового засідання здійснює помічник судді Павленко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 (головуючий суддя Мальченко А. О., судді Агрикова О. В., Чорногуз М. Г.) і рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 (суддя Спичак О. М.) у справі

за позовом заступника керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури

до 1) Хмельницької обласної державної адміністрації, 2) фізичної особи-підприємця Ткачука В`ячеслава Олександровича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 - Департамент природних ресурсів та екології Хмельницької обласної державної адміністрації

про визнання недійсним розпорядження та визнання договорів недійсними,

за участю представників:

прокурора - Савицької О. В.,

відповідача-1 - не з`явився,

відповідача-2 - не з`явився,

третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У квітні 2020 року заступник керівника Старокостянтинівської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Хмельницька ОДА) та фізичної особи-підприємця Ткачука В`ячеслава Олександровича (далі - ФОП Ткачук В. О.), в якому просив:

- визнати недійсним розпорядження тимчасового виконувача обов`язків голови Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р «Про передачу в оренду водних об`єктів громадянину Ткачуку В. О. » (далі - розпорядження Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р);

- визнати недійсним договір оренди водного об`єкта від 15.08.2019 № 83/9, укладений між Хмельницькою ОДА та Ткачуком В. О. щодо передачі у строкове платне користування водного об`єкта для рибогосподарських потреб, а саме: земельну ділянку площею 32,45 га, кадастровий номер :01:003:0001 (рішення про держреєстрацію від 04.10.2019 № 33535020);

- визнати недійсним договір оренди водного об`єкта від 15.08.2019 № 82/9, укладений між Хмельницькою ОДА та Ткачуком В. О. щодо передачі у строкове платне користування водного об`єкта для рибогосподарських потреб, а саме: земельну ділянку площею 25,86 га, кадастровий номер :04:001:0001 (рішення про держреєстрацію від 04.10.2019 № 33537332).

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані розпорядження Хмельницької ОДА та договори оренди, укладені між відповідачами, є недійсними, оскільки право оренди на спірні земельні ділянки не підлягало переходу до ФОП Ткачука В. О. в порядку спадкування, а також їх укладено всупереч вимогам Закону України «Про аквакультуру» та Водного кодексу України.

3. Господарський суд Хмельницької області ухвалою від 10.04.2020 у цій справі матеріали позовної заяви прокурора передав за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

4. Господарський суд міста Києва рішенням від 15.12.2020, залишеним Північним апеляційним господарським судом постановою від 24.03.2021 без змін, позов задовольнив частково. Визнав недійсним розпорядження Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р. В частині визнання договорів недійсними у позові відмовив.

5. Судові рішення мотивовані тим, що Хмельницькою ОДА при прийнятті розпорядження від 12.08.2019 № 608/2019-р не було дотримано норм чинного законодавства, оскільки об`єкти оренди повинні були надаватися в оренду ФОП Ткачуку В. О. на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою, чого дотримано не було, що стало підставою для визнання недійсним вказаного розпорядження. Суди зазначили, що договори оренди водного об`єкта від 15.08.2019 № 83/9 та від 15.08.2019 № 82/9 є нікчемними в силу закону, а тому визнання останніх недійсними законом не вимагається.

6. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що належним та ефективним способом захисту права власності на землі водного фонду є подання негаторного позову про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

7. У квітні 2021 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури (далі - прокурор), в якій скаржник просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договорів недійсними та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В іншій частині судові рішення просить залишити без змін.

8. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

9. На обґрунтування підстави касаційного оскарження прокурор посилається на те, що судами неправильно застосовано норми статей 15, 16, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, порушено норми процесуального права, а саме статті 86, частини четвертої статті 236 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц та від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц.

10. Прокурор зазначає, що без визнання недійсними в судовому порядку договорів оренди водних об`єктів неможливо поновити порушені права держави. Визнання судами недійсним лише оспорюваного розпорядження, яке вичерпало свою дію шляхом укладання спірних договорів оренди водних об`єктів, не є ефективним способом захисту прав та інтересів держави, так як не забезпечує їх реального захисту.

11. Інші учасники справи правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченого статтею 295 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися.

12. У судовому засіданні прокурор підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, та просив оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договорів недійсними та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

14. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

15. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду виклала у пункті 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

16. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідив наведені у касаційних скаргах доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися з огляду на таке.

17. Суди попередніх інстанцій у цій справі вирішили спір про визнання недійсним розпорядження та визнання недійсними договорів оренди водних об`єктів.

18. Суди встановили, що 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Ткачуком Олександром Сергійовичем (орендар) укладено договір оренди земель водного фонду, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2008 № 282/2008-р надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, на якій розташований ставок для рибогосподарських потреб, прибережні захисні смуги та гідротехнічні споруди, що знаходиться за межами с. Печеськи Печеської сільської ради Красилівського району (договір зареєстрований у Красилівському районному відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.09.2008 № 12).

19. Також 11.06.2008 між Красилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та приватним підприємцем Ткачуком Олександром Сергійовичем (орендар) укладено договір оренди земель водного фонду, відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 02.06.2008 № 282/2008-р надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду, на якій розташований ставок для рибогосподарських потреб, прибережні захисні смуги та гідротехнічні споруди, що знаходиться за межами с. Долинівці Великосалиської сільської ради Красилівського району (договір зареєстрований у Красилівському районному відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.07.2008 № 01).

20. У пункті 11.9 цих договорів оренди земель водного фонду від 11.06.2008 сторонами погоджено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду не переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

21. Суди встановили, що Ткачук В. О. звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування.

22. На обґрунтування позовних вимог Ткачук В. О. зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на орендовані земельні ділянки водного фонду.

23. 30.03.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Кізюн Т. А. із заявою про прийняття спадщини і на підставі поданої ним заяви було заведено спадкову справу № 7-2018.

24. 24.09.2018 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак право оренди земельних ділянок не увійшло до спадкової маси, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

25. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 у справі № 677/1893/18 позов Ткачука В. О. задоволено; визнано за Ткачуком В. О. в порядку спадкування за законом право оренди земельних ділянок водного фонду площею: (а) 32,4527 га - за межами с. Печеськи Печеської сільської ради та (б) 25,8636 га - за межами с. Долинівці Антонінської селищної територіальної громади.

26. ФОП Ткачук В. О. звернувся до Хмельницької ОДА із заявою від 14.02.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення технічної документації з встановлення (відновлення меж) земельної ділянки водного фонду загальною площею 32,4527 га та земельної ділянки водного фонду площею 25,8636 га на праві спадкоємця відповідно до рішення суду (т. 1, а. с. 19).

27. Розпорядженням Хмельницької ОДА від 22.03.2019 № 199/2019-р надано дозвіл Ткачуку В. О. на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) загальною площею 25,8636 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Великосалиської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

28. Розпорядженням Хмельницької ОДА від 22.03.2019 № 200/2019-р надано дозвіл Ткачуку В. О. на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки водного фонду в натурі (на місцевості) загальною площею 32,4526 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Печеської сільської ради Красилівського району, з метою подальшої передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб.

29. Відповідно до пунктів 3, 4, 6 оскаржуваного розпорядження Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р громадянину Ткачуку В. О. надано в оренду водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер :01:003:0001) загальною площею 32,4526 га до 26.09.2057; надано в оренду до 22.07.2057 громадянину Ткачуку В. О. водний об`єкт у комплексі із земельною ділянкою водного фонду із земель державної власності (кадастровий номер :04:001:0001) загальною площею 25,8636 га та зобов`язано громадянина Ткачука В. О. забезпечити у встановленому порядку реєстрацію права оренди водних об`єктів, зазначених у пунктах 3, 4 цього розпорядження (т. 1, а. с. 18).

30. 15.08.2019 між Хмельницькою ОДА (орендодавець) та громадянином Ткачуком В. О. (орендар) укладено договір оренди водного об`єкта № 83/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб - ставок площею 31,0903 га за межами населеного пункту с. Печеського на території Печеської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на

р. Понорі правої притоки р. Ікопоті (річковий суббасейн р. Прип`яті, р. Дніпра). 31 . У пункті 2 договору оренди водного об`єкта від 15.08.2019 № 83/9 зазначено, що об`єктом оренди є вода (водний простір) водного об`єкта, 325,06 тис. м куб. (при НПР), площею 31,0903 га, земельна ділянка під водним об`єктом площею 31,0903 га під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення - 0,3817 га, під землями, які використовуються для відпочинку та оздоровлення - 0,9806 га, кадастровий номер :01:003:0001.

32. Також 15.08.2019 між Хмельницькою ОДА (орендодавець) та громадянином Ткачуком В. О. (орендар) укладено договір оренди водного об`єкта № 82/9, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування водний об`єкт для рибогосподарських потреб - ставок площею 20,6767 га за межами населеного пункту с. Долинівців та території Великосалиської сільської ради Красилівського району Хмельницької області на струмку без назви - лівої притоки

р. Ікопоті (річковий суббасейн р. Прип`яті, р. Дніпра). 33 . За пунктом 2 договору оренди водного об`єкта від 15.08.2019 № 82/9 об`єктом оренди є вода (водний простір) водного об`єкта, 164,15 тис. м куб. (при НПР), площею 20,6767 га, земельна ділянка під водним об`єктом площею 20,6767 га, під болотами - 5,1869 га, кадастровий номер :04:001:0001.

34. Відповідно до умов договорів оренди земель водного фонду від 15.08.2019 № 83/9 та № 82/9 земельні ділянки надаються для рибогосподарських потреб, цільове використання земельних ділянок - риборозведення.

35. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.03.2020 № Ткачук В. О. зареєстрований як фізична особа-підприємець з 06.04.2018.

36. Окрім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що з листа Красилівського управління ГУ ДПС у Хмельницькій області від 16.03.2020 № 10053/22-01-54-09 вбачається, що Ткачуком В. О. як фізичною особою - підприємцем подавались до Красилівського управління звіти як ФОП за 2019 рік.

37. Подана ФОП Ткачуком В.О. звітність за 2019 рік свідчить про те, що вид підприємницької діяльності, якою займався відповідач-2 у звітному періоді, є прісноводне рибництво (аквакультура).

38. Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди на земельну ділянку, кадастровий номер 0:01:003:0001, площею 32,4526 га та на земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0001, площею 25,8636 га зареєстровано за Ткачуком В. О. (на підставі договорів оренди водних об`єктів від 15.08.2019 № 83/9 та № 82/9) (т. 1, а. с. 72, 73).

39. Судами встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.12.2019 у справі № 677/1893/18 рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.01.2019 скасоване, відмовлено у позові Ткачука В. О. про визнання права оренди земельних ділянок в порядку спадкування.

40. Звертаючись із цим позовом до суду, заступник прокурора вказував на те, що розпорядження Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р, а також договори оренди водних об`єктів від 15.08.2019 № 83/9 та № 82/9 підлягають визнанню недійсними, оскільки питання про надання вказаних земельних ділянок в користування на умовах оренди може бути вирішено лише в комплексі з водними об`єктами з дотриманням конкурсних засад відповідно до статті 51 Водного кодексу України. Крім того, згідно з рішенням суду апеляційної інстанції у справі № 677/1893/18 право оренди в порядку спадкування не переходить.

41. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що Хмельницькою ОДА не було дотримано норм законодавства України при прийнятті розпорядження від 12.08.2019 № 608/2019-р, оскільки Ткачук В. О. не набув в порядку спадкування право оренди на водні об`єкти, відносно яких Хмельницькою ОДА було прийнято розпорядження від 12.08.2019 № 608/2019-р, та які були об`єктом оренди за оспорюваними договорами оренди водних об`єктів від 15.08.2019 № 83/9 № 82/9. Отже, водні об`єкти повинні були надаватися в оренду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою відповідно до частини третьої статті 51 Водного кодексу України, чого дотримано не було, що і стало підставою для визнання недійсним вказаного розпорядження.

42. Подібний правовий висновок щодо застосування положень частини третьої статті 51 Водного кодексу України викладено у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 902/760/17.

43. Щодо іншої частини позовних вимог, то суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що договори оренди водних об`єктів від 15.08.2019 № 83/9 та № 82/9 були укладені без дотримання вимог конкурентних засад та спрямовані на незаконне заволодіння водними об`єктами та відповідними земельними ділянками державної власності, тому вказані договори відповідно до частин першої, другої статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемними. Оскільки ці договори є нікчемними в силу закону, то суди дійшли висновку про відмову у позові про визнання вказаних договорів недійсними.

44. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19, пункт 72), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18, пункти 69, 70), від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20, пункт 86).

45. Посилання прокурора на висновки Верховного Суду щодо застосування статей 15, 16, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, статті 86, частини четвертої статті 236 Господарського кодексу України без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судового рішення, оскільки постанови у вказаних справах ухвалені за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.

46. Так, за обставинами справи № 910/4528/15-г земельну ділянку було передано для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідачі незаконно об`єднали у відповідному клопотання та оскаржуваному рішенні в одне ціле земельну ділянку як для нового будівництва, так і для експлуатації та обслуговування житлового будинку, оскільки отримання права оренди на них мало відбуватись відповідно до різних порядків.

47. У справі № 910/9028/19 земельну ділянку було надано в оренду поза конкурсом не лише для експлуатації та обслуговування об`єктів нерухомого майна, а і для експлуатації та обслуговування об`єктів дорожнього сервісу. Також встановлено незаконне об`єднання в одне ціле земельної ділянки для нового будівництва та земельної ділянки для обслуговування та експлуатації житлового будинку, оскільки отримання права оренди на них відповідно до вищевказаних норм мало відбуватися за абсолютно різними порядками, що і стало підставою для скасування спірного рішення.

48. Натомість у справі № 924/431/20 спір виник щодо водних об`єктів, право користування якими перейшло до фізичної особи з порушенням вимог статті 51 Водного кодексу України та в подальшому було скасовано судами.

49. Крім того, постанови Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г і від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 взагалі не містять правового висновку щодо застосування положень статей 15, 16, 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, статті 86, частини четвертої статті 236 Господарського кодексу України, на чому помилково наполягає скаржник.

50. Отже, проаналізувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 910/4528/15-г, № 910/9028/19, на які посилається прокурор як на підставу касаційного оскарження згідно з приписами пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України судових рішень, прийнятих у цій справі, суд касаційної інстанції зазначає, що вони ухвалені за неподібних правовідносин стосовно обставин цієї справи, з огляду на іншу фактично-доказову базу, за інших, поданих сторонами й оцінених судами, доказів, залежно від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення. Таким чином, правові висновки, на які посилається скаржник, є нерелевантними для цієї справи.

51. Як вже вказувалося, підставою касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

52. Частиною третьою статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

53. З огляду на зміст вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах.

54. Проте прокурор у касаційній скарзі не обґрунтував неправильного застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц та від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц. Посилань на порушення судом апеляційної інстанції норми права у подібних правовідносинах в частині відмови у визнанні договорів оренди недійсними прокурор також не навів.

55. У частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження Хмельницької ОДА від 12.08.2019 № 608/2019-р судові рішення прокурором не оскаржувалися.

56. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

57. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

58. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

59. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

60. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

61. Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

62. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

63. У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с.15, п.31).

64. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.

65. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою прокурора, згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі № 924/431/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Н. О. Волковицька

С. К. Могил