ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.06.2021 Справа №905/127/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі Гур`євій М.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Мельничук К.І., м.Костянтинівка Донецької області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря», смт.Зарічне, Лиманський район Донецької області,

про стягнення 627'622,98грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

У судовому засіданні 17.06.2021 оголошувалась

перерва до 17.06.2021 о 16:00год.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Мельничук К.І., м.Костянтинівка Донецької області, звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря», смт.Зарічне, Лиманський район Донецької області, про стягнення суми заборгованості у розмірі 600' 955,00грн, пені у розмірі 26'943,30грн (всього 627'898,30грн).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки №02/03/20-СГП від 02.03.2020.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/127/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.03.2021 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.04.2021.

12.04.2021 через канцелярію суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» надійшов відзив на позовну заяву б/н від 08.04.2021, у якому заперечив проти позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що позивачем заявлені вимоги за видатковими накладними, за якими відповідач не отримував спірний товар; поставку за спірною видатковою накладною від 25.02.2020 здійснено не за спірним договором, а за договором №20/0220-МС від 20.02.2020; заперечує проти застосованих позивачем періодів нарахування пені.

19.04.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 14.04.2021, у яких виклав позицію з урахуванням відзиву на позов, зазначивши, що ним було допущено технічні помилки в датах, номері видаткових накладних, у зв`язку з чим виправив описки та виклав перелік видаткових накладених, що є спірними в межах позовних вимог. До пояснень додано договір купівлі-продажу №20/0220-МС від 20.02.2020.

Розглянувши матеріали справи, зважаючи, що позивачем були допущені описки в номерах та датах спірних видаткових накладних, суд прийняв до уваги надані позивачем уточнення щодо реквізитів накладних, за якими виникла заявлена до стягнення заборгованість.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.03.2021 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.04.2021 на 12:30год.

20.04.2021 під час судового засідання представник позивача звернувся до суду з заявою про часткову відмову від позовних вимог в частині заявленої до стягнення пені у розмірі 275,32грн, яка нарахована за видатковою накладною №РН-0000003 від 25.02.2020, за наслідками її розгляду ухвалою суду від 20.04.2021 провадження у справі в частині стягнення пені в розмірі 275,32грн закрито.

21.05.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшов попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з додатками.

Ухвалою господарського суду від 24.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.06.2021 року.

17.06.2021 у судове засідання з`явився представник позивача, під час якого:

- звернувся до суду з заявою про часткову відмову від позовних вимог в частині заявленої до стягнення пені у розмірі 1835,50грн, яка нарахована за видатковою накладною №РН-0000003 від 25.02.2020;

- зазначив, що остаточним є період нарахування пені, який викладений у третій таблиці розділу 4 розрахунку позовних вимог (уточнений), що надійшов до суду 01.02.2021 (аркуш 44 справи);

- надав суду для приєднання до матеріалів справи копії акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 року;

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Відповідно до ч.1 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Перевіривши повноваження особи, яка підписала заяву про часткову відмову від позову, суд приймає таку відмову та закриває провадження у справі в частині заявленої до стягнення пені у розмірі 1835,50грн, яка нарахована за видатковою накладною №РН-0000003 від 25.02.2020.

Таким чином, судом розглядаються остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 600' 955,00грн та пені у розмірі 24'832,48грн.

У судовому засіданні 17.06.2021 після вступного слова представника позивача оголошувалась перерва до 17.06.2021 до 16:00год, після перерви представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від останнього надійшла заява про розгляд справи після перерви без участі представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання 17.06.2021 не з`явився.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи в суді за його участю, суд зазначає наступне.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконання приписів ГПК України ухвала суду від 24.05.2021 про закриття підготовчого провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відтак, відповідно до вищевказаних приписів процесуального законодавства день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали.

Водночас, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Всі процесуальні документи по справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості своєчасно ознайомитись в тому числі з відповідним процесуальними документом у зазначеному реєстрі.

Суд відзначає, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Агроторгівельна фірма «Зоря» було достеменно відомо про розгляд справи у суді, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень зі штрихкодовим ідентифікатором №339 та зверненням до суду з відзивом б/н від 08.04.202 на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України є розумність строків розгляду справи судом. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи розумність строків розгляду справи, а також те, що неявка представника відповідача, неявка представника позивача після перерви у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року між фізичною особою-підприємцем Мельничук К.І. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» (покупець) було укладено договір поставки №02/03/20-СГП (надалі - договір поставки) згідно з яким постачальник зобов`язався передавати (поставляти) в обумовлені строки (строк) у власність покупцеві, а покупець зобов`язався приймати та оплачувати на умовах, обумовлених цим договором, сільськогосподарську продукцію (продукція), кількість, найменування і ціна якої вказані в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору і оформлених у вигляді додатків до нього (п.1.1. договору).

Кількість поставляємої партії продукції вказується в Специфікаціях (п.2.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору ціна продукції зазначається в специфікаціях.

Згідно з п.3.2. договору розрахунки за продукцію здійснюються покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку.

Термін оплати - на протязі десяти банківських днів з моменту передачі продукції (п.3.3. договору).

Відповідно до п.4.1. договору постачальник передає продукцію на умовах СРТ - склад покупця згідно з міжнародними правилами тлумачення термінів Інкотермс 2010.

Термін поставки партії продукції вказується в Специфікаціях (п.4.2. договору).

У разі часткового або повного невиконання однією із сторін умов цього договору, винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України (п.5.1. договору).

Згідно з п.5.2. договору за порушення термінів оплати, обумовлених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої продукції.

Всі додатки, доповнення та зміни до договору є його невід`ємною частиною і набирають чинності з моменту підписання сторонами (п.7.1. договору).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за даним договором. Але не більше ніж до 31.12.2020 (п.7.8. договору).

На підтвердження виконання умов договору в частині здійснення поставки Товариству з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» товару - макуху соняшникову, фізична особа-підприємець Мельничук К.І. надав суду видаткові накладні на загальну суму 2' 415' 047,00грн.: №РН-0000003 від 25.02.2020, №РН-0000001 від 03.03.2020, №РН-0000002 від 12.03.2020, №РН-0000004 від 18.03.2020, №РН-0000005 від 24.03.2020, №РН-0000006 від 29.04.2020, №РН-0000007 від 01.06.2020, №РН-0000008 від 26.06.2020, №РН-0000009 від 16.07.2020, №РН-0000010 від 31.07.2020, №РН-0000011 від 01.09.2020, №РН-0000014 від 22.10.2020, №РН-0000015 від 10.11.2020.

На підтвердження часткового виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати поставленої продукції позивач, зокрема, надав суду довідку АТ «Альфа-Банк» від 27.01.2021 про надходження коштів на загальну суму 1' 814' 092,00грн та банківські виписки на підтвердження вказаних оплат.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог (уточненого), враховуючи письмові пояснення позивача від 14.04.2021, заявлена сума основної заборгованості виникла за видатковими накладними №РН-0000010 від 31.07.2020, №РН-0000011 від 01.09.2020, №РН-0000014 від 22.10.2020, №РН-0000015 від 10.11.2020.

Приймаючи відмову від позову в частині заявленої пені за видатковою накладною №РН-0000003 від 25.02.2020, позивачем також заявлено до стягнення пеню у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань з оплати отриманого товару за видатковими накладними №РН-0000002 від 12.03.2020, №РН-0000004 від 18.03.2020, №РН-0000006 від 29.04.2020, №РН-0000007 від 01.06.2020, №РН-0000008 від 26.06.2020, №РН-0000009 від 16.07.2020, №РН-0000010 від 31.07.2020, №РН-0000015 від 10.11.2020.

Посилаючись на обставини неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором зі своєчасної та в повному обсязі оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у розмір 600' 955,00грн, пені у розмірі 24'832,48грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Договір поставки №02/03/20-СГП від 02.03.2020 підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі укладеного між позивачем та ТОВ «Агроторгівельна фірма «Зоря» договору №02/03/20-СГП від 02.03.2020 у позивача виник обов`язок поставити товар, а у ТОВ «Агроторгівельна фірма «Зоря» прийняти його та оплатити.

Враховуючи остаточні позовні вимоги, предмет та підстави позову, виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором №02/03/20-СГП від 02.03.2020 підтверджується наступними видатковими накладними: №РН-0000002 від 12.03.2020, №РН-0000004 від 18.03.2020, №РН-0000006 від 29.04.2020, №РН-0000007 від 01.06.2020, №РН-0000008 від 26.06.2020, №РН-0000009 від 16.07.2020, №РН-0000010 від 31.07.2020, №РН-0000011 від 01.09.2020, №РН-0000014 від 22.10.2020, №РН-0000015 від 10.11.2020.

З первинних документів вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар та його ціну. Тобто продаж товару фактично відбувся.

Оскільки суду не надано доказів щодо неналежного виконання фізичною особою-підприємцем Мельничук К.І. прийнятих на себе зобов`язань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання поставити товар позивач виконав.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до п.3.3. договору термін оплати - на протязі десяти банківських днів з моменту передачі продукції

Визначення поняття "банківський день" наявне у п.п.6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Тобто, банківський день - це частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ. Дні визначаються для банків робочими за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного:

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000002 від 12.03.2020 продукції мали бути виконані до 26.03.2020, а з 27.03.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000004 від 18.03.2020 продукції мали бути виконані до 01.04.2020, а з 02.04.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000006 від 29.04.2020 продукції мали бути виконані до 15.05.2020, а з 16.05.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000007 від 01.06.2020 продукції мали бути виконані до 16.06.2020, а з 17.06.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000008 від 26.06.2020 продукції мали бути виконані до 13.07.2020, а з 14.07.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000009 від 16.07.2020 продукції мали бути виконані до 30.07.2020, а з 31.07.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000010 від 31.07.2020 продукції мали бути виконані до 14.08.2020, а з 15.08.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000011 від 01.09.2020 продукції мали бути виконані до 15.09.2020, а з 16.09.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000014 від 22.10.2020 продукції мали бути виконані до 05.11.2020, а з 06.11.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати отриманої продукції за видатковою накладною №РН-0000015 від 10.11.2020 продукції мали бути виконані до 24.11.2020, а з 25.11.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання.

У відповідності до приписів ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження часткового виконання відповідачем грошових зобов`язань щодо оплати поставленої продукції позивач надав суду довідку АТ «Альфа-Банк» від 27.01.2021 про надходження коштів на загальну суму 1' 814' 092,00грн та банківські виписки на підтвердження вказаних оплат.

Враховуючи розрахунок позовних вимог (уточнений), письмові пояснення позивача б/н від 14.04.2021, відповідачем не сплачено товар загальною вартістю 600' 955,00грн, який поставлений за видатковими накладними: №РН-0000011 від 01.09.2020 на суму 191' 750,00грн, №РН-0000014 від 22.10.2020 на суму 193' 874,00грн, №РН-0000015 від 10.11.2020 на суму 191' 364,00грн, за видатковою накладною №РН-0000010 від 31.07.2020 залишок заборгованості склав 23' 967,00грн.

Доказів погашення боргу в заявленому розмір 600' 955,00грн суду не представлені, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заявленої суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати товару, позивач остаточно просить суд також стягнути з відповідача 24'832,48грн пені.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.5.2. договору поставки за порушення термінів оплати, обумовлених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої продукції.

Відповідно до наданого суду уточненого розрахунку, заявлена до стягнення як остаточна пеня у розмірі 24' 832,48грн розрахована у зв`язку з несвоєчасно здійсненою оплатою за видатковими накладними №РН-0000002 від 12.03.2020, №РН-0000004 від 18.03.2020, №РН-0000006 від 29.04.2020, №РН-0000007 від 01.06.2020, №РН-0000008 від 26.06.2020, №РН-0000009 від 16.07.2020, №РН-0000010 від 31.07.2020, №РН-0000015 від 10.11.2020.

Приймаючи до уваги надані позивачем під час судового засідання 17.06.2021 пояснення до розрахунку позовних вимог (уточнений) щодо періодів нарахування пені, перевіривши розрахунок пені, суд встановив наступне.

Позивачем неправомірно нараховано пеню на загальну суму заборгованості 332' 766,00грн за видатковими накладними №РН-0000002 від 12.03.2020 та №РН-0000004 від 18.03.2020 починаючи з 26.03.2020, у той час як за висновками суду лише з 27.03.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання за накладною №РН-0000002, а з 02.04.2020 - за видатковою накладною №РН-0000004.

Позивачем неправомірно нараховано пеню на загальну суму заборгованості 383' 136,00грн за видатковими накладними №РН-0000004 від 18.03.2020 та №РН-0000006 від 29.04.2020 починаючи з 24.04.2020, у той час як прострочення за накладною №РН-0000006 почалося з 16.05.2020.

Позивачем неправомірно нараховано пеню на суму заборгованості 213' 520,00грн за видатковою накладною №РН-0000007 від 01.06.2020 починаючи з 15.06.2020, у той час як за висновками суду лише з 17.06.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання за вказаною накладною.

Позивачем неправомірно нараховано пеню на суму заборгованості 197' 516,00грн за видатковою накладною №РН-0000008 від 26.06.2020 починаючи з 10.07.2020, у той час як за висновками суду лише з 14.07.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання за вказаною накладною.

Щодо нарахування позивачем пені у розмірі 2' 003,90грн на суму заборгованості 218' 172,00грн починаючи з 30.07.2020 по 10.09.2020, суд відзначає наступне. За висновками суду, з 31.07.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання за накладною №РН-0000009 від 16.07.2020, з 15.08.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання за накладною №РН-0000010 від 31.07.2020. Відтак, в межах заявленого періоду позивач має право здійснювати нарахування на суму боргу у розмірі 205'154,00грн за накладною №РН-0000009 - за період з 31.07.2020 по 14.08.2020, а також на загальну суму боргу за накладними №РН-0000009 та №РН-0000010 - з 15.08.2020 по 10.09.2020. Разом з цим, здійснення нарахування на суму 218'172,00грн, тобто суму у меншому розмірі, з 15.08.2020 по 10.09.2020 є правом позивача.

Крім того суд зазначає, що кінець відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням п.30.1ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою - тобто день погашення визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч.2 ст.251 ЦК України. Тобто день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Відповідно до п.1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як вже зазначалося, матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем отриманих послуг - довідку АТ «Альфа-Банк» від 27.01.2021 про надходження коштів на загальну суму 1' 814' 092,00грн та банківські виписки на підтвердження вказаних оплат.

Суд встановив, що позивачем невірно нараховано пеню на заборгованість за накладними:

- №РН-0000002 від 12.03.2020 за 27.05.2020, у той час як оплата продукції за вказаною накладною була здійснена 27.05.2020;

- №РН-0000004 від 18.03.2020 за 25.06.2020, у той час як оплата продукції за вказаною накладною була здійснена 25.06.2020.

- №РН-0000006 від 29.04.2020 за 14.07.2020, у той час як оплата продукції за вказаною накладною була здійснена 14.07.2020.

- №РН-0000007 від 01.06.2020 за 30.07.2020, у той час як оплата продукції за вказаною накладною була здійснена 30.07.2020.

- №РН-0000008 від 26.06.2020 за 01.09.2020, у той час як оплата продукції за вказаною накладною була здійснена 01.09.2020.

Суд, враховуючи викладені вище висновки, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок пені в межах обраних позивачем періодів, дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня у загальному розмірі 23' 707,03грн, нарахована наступним чином:

- на суму заборгованості 133' 722,00грн за видатковою накладною №РН-0000002 від 12.03.2020 за період 27.03.2020 по 01.04.2020 - у розмірі 438,43грн;

- на суму заборгованості 332' 766,00грн за видатковими накладними №РН-0000002 від 12.03.2020 та №РН-0000004 від 18.03.2020 за період 02.04.2020 по 23.04.2020 - у розмірі 4000,47грн;

- на суму заборгованості 133' 722,00грн за видатковою накладною №РН-0000002 від 12.03.2020 за період 24.04.2020 по 26.05.2020 - у розмірі 1929,10грн;

- на суму заборгованості 199' 044,00грн за видатковою накладною №РН-0000004 від 18.03.2020 за період 24.04.2020 по 15.05.2020 - у розмірі 1914,30грн;

- на суму заборгованості 383' 136,00грн за видатковими накладними №РН-0000004 від 18.03.2020 та №РН-0000006 від 29.04.2020 за період 16.05.2020 по 11.06.2020 - у розмірі 4522,26грн;

- на суму заборгованості 199' 044,00грн за видатковою накладною №РН-0000004 від 18.03.2020 за період 12.06.2020 по 24.06.2020 - у розмірі 848,38грн;

- на суму заборгованості 184' 092,00грн за видатковою накладною №РН-0000006 від 29.04.2020 за період 12.06.2020 по 13.07.2020 - у розмірі 1931,46грн;

- на суму заборгованості 213' 520,00грн за видатковою накладною №РН-0000007 від 01.06.2020 за період 17.06.2020 по 29.07.2020 - у розмірі 3010,28грн;

- на суму заборгованості 197' 516,00грн за видатковою накладною №РН-0000008 від 26.06.2020 за період 14.07.2020 по 30.08.2020 - у розмірі 3108,45грн;

- на суму заборгованості 205'154,00грн за видатковою накладною №РН-0000009 - за період з 31.07.2020 по 14.08.2020, а також на сформовану позивачем суму заборгованості 218' 172,00грн - з 15.08.2020 по 10.09.2020 - у заявленому позивачем розмірі 2003,90грн, так як за підрахунком суду вказана сума пені не перевищує розмір, який може бути нарахований в межах обраного позивачем періоду.

Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000грн.00коп.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

В підтвердження надання адвокатських послуг позивачем було надано суду копії посвідчення адвоката №5423 від 27.03.2019, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5423 від 27.03.2019, ордеру серії АН №1033294 від 19.04.2021, квитанції про сплату 7000,00грн за послуги за договором про надання правової допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 17.06.2021 до договору про надання правової допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 року; договору про надання правничої допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем Мельничук К.І. (клієнт) та Коваленко А.О. (адвокат), відповідно до п.1.1. якого адвокат зобов`язався надати клієнту послуги з представлення інтересів клієнта у судовій справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря», що слухатиметься господарським судом Донецької області, а клієнт зобов`язався сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно з п.2.4. договору про надання правової допомоги на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.

Пунктом 4.1. зазначеного договору передбачено, що оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт/наданих послуг. Вартість послуг за договором 10000грн, може бути скорегована сторонами в сторону збільшення відповідно до обсягу наданих послуг. Передоплата за послуги становить 7000грн.

Договір про надання правничої допомоги набирає чинності з моменту його підписання та діє до його повного виконання (п.7.1. договору).

Так, у виконання п.2.4. договору, 17.06.20201 між адвокатом Коваленко А.О. та клієнтом Мельничук К.І. був складений акт приймання-передачі наданих послуг, у якому сторони підтвердили, що адвокат Коваленко А.О. надав, а клієнт прийняв послуги за договором про надання правової допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 року у наступному об`ємі:

- складання позовної заяви (3 години) - 2000,00грн;

- збирання доказів по справі, копіювання для учасників справи (4 години) - 1000,00грн;

- складання письмових пояснень (2 години) - 1000,00грн;

- участь у судовому засіданні з поїздкою у м.Харків (кількість - 2, годин - 8) - 1500грн/засідання = 3000,00грн.

Загальна вартість послуг адвоката за цим актом склала 7000,00грн.

Вказаний акт підписаний між клієнтом та адвокатом з вказівкою що сторони претензій одна до одної не мають.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, у спірних правовідносинах дослідженню підлягає встановлення обставин щодо реального надання правничої допомоги клієнту.

Матеріалами справи підтверджується, що додані до позову документи засвідчені підписом адвоката Коваленко А.О., письмові пояснення б/н від 14.04.2021 складені за підписом адвоката Коваленко А.О.

Як вбачається з матеріалів справи, у судових засіданнях 20.04.2021 та 17.06.2021 інтереси позивача представляв адвокат Коваленко А.О.

На підтвердження повноважень представника позивача адвоката Коваленко А.О. надано копії посвідчення адвоката №5423 від 27.03.2019, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5423 від 27.03.2019, ордеру серії АН №1033294 від 19.04.2021.

У підтвердження фактичної оплати позивачем послуг адвоката за договором про надання правової допомоги №1-30/11/20 від 30.11.2020 суду надана квитанція про сплату 7000грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 звернув увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг була узгоджена ним з позивачем, виконання умов договору про надання правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг б/н від 17.06.2021 та матеріалами справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідач не надав заперечень на заяву позивача про відшкодування втрат позивача на правничу допомогу, в свою чергу розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 18.05.2021 був надісланий на адресу відповідача 19.05.2021.

З огляду на відсутність заяви відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, судові витрати фізичної особи-підприємця Мельничук К.І. на професійну правничу допомогу у розмірі 7'000грн відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, понесені позивачем судові витрати в частині відмови від позовних вимог покладаються на позивача.

У зв`язку з тим, що позов був задоволений частково, то і всі судові витрати позивача у справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 231, 236-238 ГПК України, господарський суд,

В И Р I Ш И В:

Провадження у справі №905/127/21 в частині стягнення пені в розмірі 1' 835,50грн яка нарахована за видатковою накладною № РН-0000003 від 25.02.2020 - закрити.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Мельничук К.І., м.Костянтинівка Донецької області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря», смт.Зарічне, Лиманський район Донецької області, про стягнення 625'787,48грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» (84442, Донецька область, Лиманський район, смт.Зарічне, вул.Шевченка, буд.2б; ) на користь фізичної особи-підприємця Мельничук К.І. ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) заборгованість у розмір 600' 955,00грн, пеню у розмірі 23' 707,03грн, витрати на правову допомогу в розмірі 6' 987,41грн; судовий збір у розмірі 9' 369,93грн.

В частині стягнення 1'125,45грн пені - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

У судовому засіданні 17.06.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2021.

Суддя Ю.В. Макарова