ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. м.Київ Справа№ 918/794/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

на рішення Господарського суду м. Києва

від 04.01.2021

у справі № 918/794/20 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

про відшкодування збитків - 161 912, 00 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач) про відшкодування збитків у сумі 161 912,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем незаконно було анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 на підставі наказу від 22.05.2017 № 126 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів», який визнано протиправним та скасовано постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17.

В період анулювання кваліфікаційного сертифікату з 31.05.2017 до 30.01.2018 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 протиправно не був суб`єктом господарської діяльності у сфері землеустрою, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 161 912, 00 грн. відшкодування завданих збитків (майнової шкоди).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків 161 912,00 грн. задоволено та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 161 912 (сто шістдесят одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн 00 коп. відшкодування завданих збитків.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17, яка набрала законної сили 30.01.2018, якою встановлено факт протиправності дій Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття рішення від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера землевпорядника ОСОБА_1 та дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття наказу від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити. Судом першої інстанції встановлено і відповідачем не спростовано, що внаслідок неправомірних дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_1 як фізична-особа підприємець протягом періоду з 31.05.2017 до 30.01.2018 не міг без кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника працювати у сфері землеустрою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- суд першої інстанції необґрунтовано встановлено, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в спростування заявлених позовних вимог, оскільки відповідач у відзиві на позов зазначав, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності ФОП ОСОБА_1 відноситься: 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний); 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 71.11 Діяльність у сфері архітектури. Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено, що він міг отримати зазначений дохід і тільки неправомірні дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

- суд першої інстанції не врахував, що кваліфікаційний сертифікат інженера- землевпорядника ОСОБА_1 від 31.05.2015 НОМЕР_1 був поновлений раніше 01.12.2017, підставою для поновлення сертифікату стала ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі 817/895/17, якою ухвалено зупинити дію наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 про анулювання кваліфікаційного сертифікат інженера- землевпорядника ОСОБА_1 від 31.03.2015 до набрання рішенням законної сили, а не 30.01.2018, як вказує позивач;

- твердження позивача, що протиправне анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера - землевпорядника ОСОБА_1 від 31.05.2015 НОМЕР_1 мало наслідком вимушене зупинення підприємницької діяльності у галузі землеустрою, неможливості заробляти кошти та неодержання доходу за вісім місяців протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою з 01.06.2017 по 30.01.2018 у розмірі 161 912,00 грн. зазначає що, кваліфікаційний сертифікат було поновлено 01.12.2017, тобто сертифікований інженер-землевпорядник був позбавлений лише 6 місяців.

- відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України, проте позивачем з трьох умов для наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, доведено лише наявність протиправності дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру;

- судом першої інстанції не всебічно досліджені докази по справі № 918/794/20, оскільки на підтвердження розміру відшкодування завданих матеріальних збитків позивачем надано довідку Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, згідно якого загальна сума доходу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 склала 242864, 00 грн. Таким чином, враховуючи восьмимісячний термін протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою, позивачем нараховано до стягнення 161912, 00 грн. майнової шкоди.

Скаржник зазначає, що довідка Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про доходи Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 жодним чином не може підтверджувати розмір збитків і що це дохід саме від зайняття діяльністю, яка вимагає від нього діючий сертифікат інженера-землевпорядника, судом не перевірено, якими видами діяльності займається ФОП ОСОБА_1

Короткий зміст заперечень Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проти апеляційної скарги

14.04.2021 від позивача (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1) надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач посилався на те, що доводи скаржника стосовно того, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 крім основного виду діяльності у сфері інжинірингу є інший дохід, з посиланням на інші види діяльності згідно ЄДРПОУ позивач надає докази того, що діяльність інженера - землевпорядника є основною діяльністю і в період протиправного анулювання кваліфікаційного сертифіката іншою підприємницькою діяльністю не займався, оскільки згідно податкової звітності за 2016 рік значиться основний вид діяльності - 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, а зміни в запис в ЄДРПОУ щодо інших видів діяльності вчинений 25.02.2019, тобто після протиправного анулювання кваліфікаційного сертифікату.

Стосовно заперечень Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо строку визначення зупинення підприємницької діяльності у галузі землеустрою, неможливості заробляти кошти та неодержання доходу за вісім місяців протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою з 01.06.2017 по 30.01.2018 зазначає, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 зупинено дію наказу Держгеокадастру України №126 від 22.05.2017 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів", а не поновлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до 30.01.2018 дати поновлення дії кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника не міг повноцінно працювати в галузі землеустрою, тому що строк виконання робіт із землеустрою в середньому складає шість місяців, а рішення суду про поновлення дії кваліфікаційного сертифікату не вступило в законну силу.

Також звертає увагу, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 виконував дії щодо направлення в територіальні та місцеві органи державної влади на погодження та державну реєстрацію документацію із землеустрою до дати анулювання 22.05.2017, проте територіальні та місцеві органи державної влади відмовляли в погодженні та державній реєстрації земельних ділянок з мотивів недійсності цих документів про причині анулювання кваліфікаційного сертифіката.

Таким чином, неправомірні дії Держгеокадастру України стали причиною неодержання доходу, який є предметом спору.

Враховуючи вищевикладене, Держгеокадастр України мав можливість не анулювати кваліфікаційний сертифікат сертифікату інженера - землевпорядника ОСОБА_1 від 31.05.2015 НОМЕР_1 та скасувати вже прийнятий наказ №126 від 22.05.2017 і уникнути завдання шкоди у вигляді збитків 161 912,00 грн.

Короткий зміст відповіді на відзив Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру проти апеляційної скарги

23.04.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надійшла відповідь на відзив.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що стосовно припущення Дежгеокадастру, що у ФОПР ОСОБА_1 крім основного виду діяльності у сфері інжинірингу є інший дохід, було перевірено інформацію та з`ясовано, що станом на 22.05.2017 зазначено, що до видів діяльності ФОП ОСОБА_1 відноситься:

71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний)

71.11 Діяльність у сфері архітектури

Дані відомості внесені до ЄДРПОУ 20.04.2015, тобто дохід він міг отримувати не лише, як інженер-землевпорядник, для надання послуг технічного консультування у сфері інжинірингу, геології та геодезії не обов`язково мати сертифікат інженера - землевпорядника.

Стосовно тверджень позивача, що дію сертифікату інженера - землевпорядника ОСОБА_1 було поновлено лише 30.01.2018, а ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі №817/895/17 задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, зупинено дію наказу Держгеокадастру України №126 від 22.05.2017 про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника ОСОБА_1 до набрання рішення суду законної сили.

Листом Держгеокадастру №31-28-0.23-19092/2-17 від 07.12.2017 проінформовано Фізичну особу -підприємця ОСОБА_1 про внесення змін до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників щодо ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі №817/895/17, тому враховуючи викладене сертифікат з 01.12.2017 був дійсним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Господарського суду м. Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме: подати до суду докази сплати судового збору у розмірі 3153, 00 грн., докази приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог п. 3 ч.2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України (в частині вірного зазначення прізвища, імені та по-батькові для інших учасників справи, а саме позивача: " ОСОБА_2 " замість вірного " ОСОБА_1 ", звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку або вказати інші підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20.

16.03.2021 надіслано на адресу Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучено:

- докази сплати судового збору у розмірі 3643,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням №43 від 11.02.2021;

- апеляційна скарга, що відповідає вимогам п. 3 ч.2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України (в частині вірного зазначення прізвища, імені та по-батькові для інших учасників справи, а саме позивача: " ОСОБА_2 " замість вірного " ОСОБА_1 ";

- заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20.

У зв`язку із перебування судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) з 05.03.2021 по 19.03.2021 включно у відпустці, вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі 918/794/20 за апеляційною скаргою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021, зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20, а розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 отримана позивачем (Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ) за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення 085 та 640, а відповідачем (Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру) за юридичною адресою - згідно рекомендованого поштового повідомлення 077 та 728.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.05.2017 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру було прийнято наказ №126 від 22.05.2017 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів», відповідно до якого анульовано, зокрема, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 31.03.2015 НОМЕР_1, про що позивача повідомлено листом від 24.05.2017 №331 28-0.23-7671/2-17, та який згідно довідки АТ «Укрпошта» отримано позивачем 31.05.2017.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі 817/895/17, яка набрала законної сили 30.01.2018, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру поновити дію кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 скасовано, а заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено.

Зупинено дію наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 від 31.03.2015 НОМЕР_1 до набрання рішенням суду законної сили.

03.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, у якій просив стягнути з Державного бюджету України через Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 161912 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування збитків (майнової шкоди) за вісім місяців протиправної заборони на діяльність ОСОБА_1 у сфері землеустрою з 01.06.2017 по 30.01.2018 не одержаного доходу в сумі 161912 грн. 00 коп. в порівнянні зі звичайними умовами, яка завдана протиправними діями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу №126 від 22.05.2017, який Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 було визнано протиправним і скасовано.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області 04.06.2020 у справі 569/8735/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків, роз`яснено позивачу право на звернення з позовною заявою до відповідного господарського суду за правилами підсудності, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, на виконання роз`яснень Рівненського міського суду Рівненської області Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків у сумі 161 912,00 грн, і відповідний позов було передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Спір виник у зв`язку з тим, що, за твердженнями позивача, дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу №126 від 22.05.2017 завдали шкоди сертифікованому інженеру-землевпоряднику ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю, які були направлені на порушення права на працю. Без вказаного кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника позивач не міг працювати у сфері землеустрою до вирішення питання поновлення його дії.

Дії відповідача завдали шкоди як позивачу так і іншим, пов`язаним з ним особам, а саме членів сім`ї. Таким чином сім`я залишилась без засобів фінансування в період, коли стало відомо про анулювання кваліфікаційного сертифіката до дати його поновлення, що складає 8 місяців.

В свою чергу, відповідач просить відмовити позивачу повністю у задоволенні позовних вимог, однак, при цьому, не наводить будь-яких обставин, які визнаються відповідачем, а також правової оцінки обставинам, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується та заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Довод відповідача, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, проте позивачем з трьох умов для наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, доведено лише наявність протиправності дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, суд апеляційної інстанції відхиляє з нижченаведених підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, вчинені у формі наказу №126 від 22.05.2017, визнані постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі 817/895/17 протиправними (неправомірними).

Наслідком індивідуального правового акту (наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №126 від 22.05.2017) офіційно оформленого результату волевиявлення органу держаної влади, здійснюваним в односторонньому порядку і спрямованим на виникнення певних юридичних наслідків, що стосується інтересів ФОП ОСОБА_1 його прав і обов`язків є протиправне анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 31.03.2015.

В свою чергу, протиправне анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера- землевпорядника ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 31.03.2015 призвело до юридичного наслідку, заборони займатися певною діяльністю, чим було заподіяно шкоду ФОП ОСОБА_1, а вимушене зупинення підприємницької діяльності у галузі землеустрою призвело до відшкодування шкоди завданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру передбаченою ст. 69 Закону України "Про землеустрій".

При цьому, згідно частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд першої інстанції зазначав, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і завданою шкодою.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Проте, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та недоведеності розміру стягнутої судовим рішенням шкоди, суд виходить з того, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у зроблених витратах, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (постанова Великої Палати Верхового суду № 925/1196/18 від 14.04.2021)

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, як було вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17, яка набрала законної сили 30.01.2018, якою встановлено факт протиправності дій Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття рішення від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера землевпорядника ОСОБА_1 та дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття наказу від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , - не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити, суд апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Землеустрій здійснюється суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону (стаття 185 Земельного кодексу України).

Закон України "Про землеустрій" №858-IV визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Пунктом «г» частини першої статті 14 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у сфері землеустрою, належать здійснення сертифікації інженерів-землевпорядників, утворення Кваліфікаційної комісії та ведення Державних реєстрів сертифікованих інженерів-землевпорядників та інженерів-геодезистів.

Згідно із частиною першою статті 25 Закону України "Про землеустрій" №858-IV, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV, відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується:

у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою;

в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

Державний контроль за проведенням землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням вимог, встановлених цим Законом, законами України та іншими нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральними органами виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель відповідно до повноважень, визначених законом (стаття 60 Закону України "Про землеустрій" №858-IV).

Відповідно до статті 61-1 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV, державний нагляд у сфері землеустрою здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Під час здійснення заходів державного нагляду виконавців робіт із землеустрою центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, перевіряє дотримання сертифікованим інженером-землевпорядником вимог положень законів, інших нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

За наявності підстав для анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника акт перевірки є обов`язковим для розгляду на засіданні Кваліфікаційної комісії. За результатами розгляду акта Кваліфікаційна комісія направляє подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про анулювання чи зупинення дії кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

Частиною третьою статті 66 Закону України "Про землеустрій" №858-IV встановлено, що відповідальними особами за якість робіт із землеустрою можуть бути лише сертифіковані інженери-землевпорядники.

Відповідно до частин дев`ятнадцятої - двадцять першої статті 66 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин: а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника; б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою; в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону; г) на підставі свідоцтва про смерть.

Статтею 68 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом.

У відповідності до положень ст. 26 Закону України "Про землеустрій", розробниками документації із землеустрою є, зокрема, фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

За приписами ст. 68 Закону України "Про землеустрій", складення документації із землеустрою особою, яка не отримала кваліфікаційного сертифіката, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою та технічна документація з оцінки земель, яка була підписана такою особою, є недійсною.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено і відповідачем не спростовано, що внаслідок неправомірних дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_1 як фізична-особа підприємець протягом періоду з 31.05.2017 до 30.01.2018 не міг без кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника працювати у сфері землеустрою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач надав докази того, що діяльність інженера - землевпорядника є основною діяльністю і в період протиправного анулювання кваліфікаційного сертифіката іншою підприємницькою діяльністю не займався, оскільки згідно податковою декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 2016 року значиться основний вид діяльності - 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, а зміни в запис в ЄДРПОУ щодо інших видів діяльності вчинений 25.02.2019, що підтверджується заявою про державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.02.2019, тобто після анулювання кваліфікаційного сертифікату.

Враховуючи вищевикладене, довод скаржника, що судом першої інстанції необґрунтовано встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів в спростування заявлених позовних вимог, оскільки відповідач у відзиві на позов зазначав, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 займається декількома видами діяльності, - суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтований та такий, що спростовується наявними матеріалами справи та встановленими у справі обставинами.

Довод скаржника, що суд першої інстанції не врахував, що кваліфікаційний сертифікат інженера- землевпорядника ОСОБА_1 від 31.05.2015 НОМЕР_1 був поновлений раніше - 01.12.2017, а не 30.01.2018 як вказує позивач, підставою для поновлення сертифікату стала ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі 817/895/17, якою ухвалено зупинити дію наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 про анулювання кваліфікаційного сертифікат інженера- землевпорядника ОСОБА_1 від 31.03.2015 до набрання рішенням законної сили - суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Так, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі 817/895/17 зупинено дію наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника ОСОБА_1 від 31.03.2015 до набрання рішенням законної сили, а постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17 визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1, а також визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1, зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру поновити дію кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 НОМЕР_1 інженера-землевпорядника ОСОБА_1

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 07.12.2017 №31-28-0.23.19092/2-17 проінформувала Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 про внесення змін до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників щодо ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 у справі №817/895/17, проте 11.12.2017 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного адміністративного суду на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017, а отже рішення не набрало законної сили, і датою набрання законної сили вказаним рішенням є 31.01.2018.

На підтвердження розміру відшкодування завданих матеріальних збитків позивачем надано довідку Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, згідно якої загальна сума доходу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 склала 242864, 00 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, із чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи середньомісячний дохід позивача за 2016 рік, розмір якого становить 20239,00 грн та восьмимісячний термін протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою, позивачем нараховано до стягнення 161912, 00 грн майнової шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника стосовно неправильної оцінки доказів по справі № 918/794/20, оскільки на підтвердження розміру відшкодування завданих матеріальних збитків позивачем надано довідку Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, згідно якого загальна сума доходу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 склала 242864, 00 грн., а восьмимісячний термін протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою, позивачем нараховано до стягнення 161912, 00 грн майнової шкоди.

Доводи скаржника про те, що довідка Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про доходи Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 жодним чином не може підтверджувати розмір збитків і що це дохід саме від зайняття діяльністю, яка вимагає від нього діючий сертифікат інженера-землевпорядника, а судом не перевірено, яким саме видом діяльності займається ОСОБА_1, - судом апеляційної відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки позивачем до матеріалів справи надано докази того, що діяльність інженера - землевпорядника є основною діяльністю і в період протиправного анулювання кваліфікаційного сертифіката він іншою підприємницькою діяльністю - не займався .

Таким чином, перевіривши наданий позивачем розрахунок майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, про обгрунтованість та доведеність позовних вимог в заявленому позивачем до стягнення розмірі - 161912, 00 грн, з огляду на відповідність наданого розрахунку вимогам чинного законодавства.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та заподіяною шкодою, що виявилася у протиправної заборони позивачу на діяльність у сфері землеустрою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному розмірі.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується суд апеляційної інстанції відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, а відтак заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Суд першої інстанції також зазначав, що залучення або ж незалучення до участі у даному спорі Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 27.11.2019 - №242/4741/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Також, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021, дія оскаржуваного рішення була зупинена на підставі ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду справи оскаржуване рішення залишено без змін, а тому його дія підлягає поновленню.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі 918/794/20- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі №918/794/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 у справі № 918/794/20.

5. Матеріали справи №918/794/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко