РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/3605/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Промо», ОСОБА_1

про стягнення 223504,03 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Промо», ОСОБА_1 про стягнення 223504,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ТОВ «Віва Промо» не виконало взяті на себе зобов`язання за Договором №7 про надання Овердрафту від 28.01.2020, в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 24.12.2020 за ТОВ «Віва Промо» утворилась заборгованість за Договором №7 в розмірі 223504,03 грн, яка складається із неповернутої суми кредиту у розмірі 174600,29 грн, прострочених відсотків у розмірі 34182,05 грн, нарахованих відсотків у розмірі 2565,65 грн, простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у розмірі 87,30, пені по простроченню основної суми кредиту у розмірі 10398,42 грн, пені по прострочених відсотках у розмірі 1661,55 грн та пені по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту у розмірі 8,77 грн. Разом з тим, для забезпечення належного виконання договірних зобов`язань за Договором між АТ ««Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки від 28.01.2020, відповідно до умов якого ОСОБА_1 виступає поручителем за виконання зобов`язань ТОВ «Віва Промо», які передбачені Договором №7 про надання Овердрафту від 28.01.2020, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 суму заборгованості у розмірі 223504,03 грн.

За приписами ч.6 ст.176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою, 12.03.2021 Господарським судом міста Києва було надіслано запит №910/3605/21 до Голосіївського районного відділу ДМС у м. Києві, з метою встановлення зареєстрованого місця проживання вищевказаної особи.

06.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист ДМС Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Голосіївського районного відділу про направлення запиту Господарського суду міста Києва №910/3605/21 від 12.03.2021 за належністю до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

09.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов лист-відповідь про надання інформації №100/39-538 від 05.04.2021, у якому відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації підтвердив дійсне місце проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 23.04.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 03.05.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 13.05.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 07.05.2021.

З метою повідомлення відповідача 1 та відповідача 2 про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.04.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача 1, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03048, м. Київ, вул. Івана Пулюя, буд. 5 та на адресу місця реєстрації відповідача 2, а саме: АДРЕСА_1 .

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №237 із відміткою про повернення у зв`язку із тим, що адресат (відповідач 1) відсутній за вказаною адресою, також повернувся поштовий конверт №245 із відміткою про повернення у зв`язку із тим, що адресат (відповідач 2) відсутній за вказаною адресою

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач 1 та відповідач 2 не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.04.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідачі не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористались наданими їм процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачами відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2020 між Акціонерним товариством «Кредобанк» (позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віва Промо» (відповідач 1, позичальник) було укладено Договір №7 про надання овердрафту відповідно до умов якого банк зобов`язувався, при недостатності коштів на визначеному цим договором поточному рахунку позичальника, надати позичальнику, в межах встановленого, у розмірі та на умовах обумовлених цим договором максимального ліміту заборгованості по овердрафту, кредит у формі овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті, шляхом дебетування поточного рахунку за рахунок кредитних коштів банку на суму, що перевищує залишок коштів на поточному рахунку, для оплати визначених цим договором розрахункових документів, а позичальник зобов`язувався повернути овердрафт і сплатити проценти та комісії за користування ним (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. договору максимальний ліміт заборгованості по овердрафту в сумі 175000 грн (сто сімдесят п`ять тисяч гривень) на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 .

Пунктом 2.4. договору встановлено, що терміном остаточного повернення овердрафту є 21.01.2021.

Згідно з пунктом 2.9. Договору датою надання овердрафту вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Відповідно до пункту 3.2. Договору проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом «факт/360» за ставкою, вказаною у п. 2.2. Договору, а саме 23 %, з урахуванням строку користування овердрафтом з дня видачі овердрафту до дня повернення овердрафту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що позичальник сплачує належні до сплати проценти при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який ці проценти нараховані.

Згідно з пунктами 4.1. та 4.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками для нього. Повернення овердрафту здійснюється за рахунок коштів, які надходять на поточний рахунок позичальника.

Сторони погодили, що договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (пункт 10.1 Договору).

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу-1 грошові кошти, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по поточному рахунку відповідача-1 № НОМЕР_2 за період з 28.01.2020 по 24.12.2020.

Проте як зазначає позивач, відповідач-1 дій щодо погашення заборгованості в повному обсязі не вчинив, що підтверджується вищезазначеною банківською випискою по рахунку відповідача-1.

11.01.2021 у зв`язку із невиконанням відповідачем 1 умов договору позивачем було направлено листом №451/2020 від 08.01.2021 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань в якій АТ «Кредобанк» зазначило, про необхідність повного погашення заборгованості або простроченої суми овердрафту, у 30 денний термін з моменту отримання відповідної вимоги.

Також, 11.01.2021 листом №452/2020 від 08.01.2021 аналогічну вимогу було направлено директору ТОВ «Віва Промо», проте як зазначає позивач, вищезазначені вимоги про погашення заборгованості було повернуту у зв`язку із іншими причинами невручення.

15.02.2021 у зв`язку із невиконанням відповідачем 1 зобов`язань за укладеним договором позивач листом №595/2020 від 11.02.2021 направив на адресу відповідача 2 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, у якій зазначив, що за відповідачем-1 обліковується непогашена заборгованість у розмірі 223504,03 грн яку необхідно погасити у 30 денний термін з моменту одержання даної вимоги.

Матеріали справи не містять доказів погашення вказаної заборгованості.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачеві-1 грошові кошти у розмірі 174600,29 грн, що підтверджується меморіальним ордером №41857607 від 10.08.2020 та банківською випискою за період з 28.01.2020 по 24.12.2020

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що термін остаточного повернення овердрафту - 21.01.2021. Проте відповідач-1 у визначений договором строк надані йому кредитні кошти позивачу не повернув

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача-1 грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості по кредиту в розмірі 174600,29 грн та простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у розмірі 87,30 грн. Також за відповідачем-1 обліковується заборгованість за простроченими відсотками в сумі 34182,05 грн та заборгованість по нарахованим відсоткам у розмірі 2565,65 грн. Відповідач наявність вказаної заборгованості не спростував, доказів щодо її погашення під час розгляду справи не надав.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту в розмірі 12068,74 грн, з яких: 10398,42 грн - пеня по простроченій основній сумі кредиту, нарахована за період з 12.08.2020 року по 23.12.2020 року; 1661,55 грн - пеня по прострочених відсотках, нарахована у період з 10.08.2020 року по 23.12.2020 року та 8,77 грн - пеня по простроченій комісії за адміністрування кредиту, нарахована у період з 02.09.2020 року по 23.12.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (далі - Закон) передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст.ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Сторони у пункті 6.1 договору погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) Банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі, визначеному пунктом 2.6 цього договору.

За пунктом 2.6 договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цією угодою встановлена у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від простроченої/несплаченої суми, за кожен календарний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом із цим, положеннями пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться й у п. 8 розділу 9 Прикінцевих положень ГК України.

Враховуючи наведені приписи Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, визначені строки повернення кредиту, а також зважаючи на положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу», якою на всій території України з 12.03.2020 року встановлено карантин, що триває на час вирішення спору, суд дійшов висновку про те, що, починаючи з вказаної дати, позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Зважаючи на вищевикладені приписи чинного законодавства, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 12068,74 грн, нарахованої за період з 12.08.2020 року по 31.12.2020 року, задоволенню не підлягають.

Окрім того, судом встановлено, що на забезпечення виконання зобов`язань за Договором №07 про надання овердрафту від 28.01.2020 між позивачем та ОСОБА_2 (відповідач-2, поручитель) було укладено Договір поруки від 28.01.2020 відповідно до умов якого, поручитель зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання ТОВ «Віва Промо» (боржник) зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Договором про надання овердрафту №07 від 28.07.2017.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника, а поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

15.02.2020 позивач звернувся до відповідача 2 з повідомленням-вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, проте станом на час розгляду даної справи вказана претензія залишена без задоволення.

Відповідно до п. 2.6. договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно п. 4.7 договору поруки, строк дії договору поруки припиняється зі спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за Кредитним договором.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 541, ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи викладене наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів солідарно заборгованості по кредиту в розмірі 174600,29 грн, простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у розмірі 87,30 грн, заборгованості за простроченими відсотками в сумі 34182,05 грн та заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 2565,65 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачами не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачами заборгованості, суд вважає, що докази подані позивачем є більш вірогідними та підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Віва Промо» (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 24, корпус 2, оф. 417; ідентифікаційний код 39416764) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78; ідентифікаційний код 09807862) 174600 (сто сімдесят чотири тисячі шістсот) грн 29 коп. неповернутої суми кредиту, 34182 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят дві) грн 05 коп. заборгованості по простроченим відсотками, 2565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 65 коп. заборгованості по нарахованим відсоткам та 87 (вісімдесят сім) грн 77 коп. заборгованості по комісії за адміністрування кредиту, а також витрати по сплаті судового збору в розмір 3171 (три тисячі сто сімдесят одна) грн 53 коп.

В іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.06.2021

Суддя Я.В. Маринченко