ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2734/20

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовом Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" Деснянського району м. Києва

до Фізичної особи-підприємця Оржаховської Світлани Яківни

За участю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Деснянська районна в місті Києві адміністрація

про стягнення 22 105,01 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва звернулося до Господарського Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Оржаховської Світлани Яківни про стягнення 22 105,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем було порушено зобов`язання щодо належного виконання умов договору № 1165 від 26.12.2018 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в частині нездійснення сплати орендних платежів. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 19 482,03 грн. основного боргу, 1651,28 грн. пені, 584,46 грн. штрафу, 97,41 грн. інфляційних втрат та 289,83 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області № 911/2734/20 від 23.09.2020 позовну заяву Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги №4» залишено без руху.

02.10.2020 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2020.

Ухвалою суду від 15.10.2020 було відкрито провадження у справі № 911/2734/20. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул.Дніпровська, буд. 3, кв. 15.

Зазначене поштове відправлення було повернуто на адресу суду із поміткою працівника поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.10.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Одночасно, при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що власником об`єкту оренди є не позивач, а Деснянська районна в місті Києві адміністрація.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, прийняття судом рішення може вплинути на права та обов`язки володільця (орендодавця) спірного майна - Деснянську районну в місті Києві адміністрацію, у зв`язку з чим суд вирішив за необхідне залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Отже, з метою дотримання основних засад господарського судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення спору, маючи на меті забезпечення дійсного вирішення правового спору між сторонами, необхідність залучення до участі у справі третю особу, суд дійшов висновку щодо необхідності призначення справи № 911/2734/20 до розгляду за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження, про що винесено ухвалу суду від 27.01.2021. Підготовче судове засідання призначено на 18.02.2021.

18.02.2021 до канцелярії суду від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення щодо позову.

В судове засідання 18.02.2021 учасники судового процесу не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Одночасно, суд наголошує, що відповідача було повідомлено належним чином про дату та час проведення судового засідання, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

18.02.2021 в судовому засіданні судом вирішено відкласти підготовче судове засідання на 25.03.3021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення учасників судового процесу про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу-повідомлення від 18.02.2021.

У зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. у відпустці, судове засідання, призначене на 25.03.2021 не відбулось.

Про зазначені обставини секретарем судового засідання було повідомлено учасників судового процесу телефонограмами від 23.03.2021.

Одночасно, враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 23.03.2021 по 26.03.2021 знаходилась у відпустці та з 29.03.2021 перебувала на лікарняному, тому судове засідання було призначено суддею після виходу на роботу.

06.04.2021 року суд ухвалою по справі № 911/2734/20 призначив справу до розгляду на 13.05.2021 року о 15:10 та повідомив про це учасників справи.

13.05.2021 в судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

13.05.2021 в судовому засіданні судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09.06.2021., що занесено до протоколу судового засідання.

З метою належного повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи, судом складено та направлено на адресу останніх ухвалу-повідомлення від 17.05.2021.

07.06.2021 року від Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява проводити засідання за відсутності її представника.

09.06.2021 року в судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Щодо неявки учасників судового процесу, господарський суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

В свою чергу, представник відповідача у всі судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.06.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2018 року між Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - орендодавець, третя особа) та Фізичною особою - підприємцем Оржаховською Світланою Яківною (далі - орендар, відповідач), а також Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району м. Києва (далі - підприємство- балансоутримувач, позивач) було укладено договір № 1165 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір).

У пункті 1.1. договору зазначено, що орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва при Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації № 20 від 31 жовтня 2018 року та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.11.2018 № 591 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі - об`єкт, яке знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 18А, для розміщення торговельного об`єкту з продажу ортопедичних виробів, товарів дитячого асортименту.

Відповідно до п. 2.1 договору, об`єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 31,30 кв. м, у т. ч. на першому поверсі - 31,3 кв.м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно пункту 2.4. договору, орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, 26.12.2018 третя особа, як орендодавець, передала, а відповідач, як орендар, прийняв в орендне користування нежитлове приміщення, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 31,30 кв. м., що розташоване за адресою: 02217, м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 18А.

Акт приймання-передачі приміщення від 26.12.2018 (додаток № 1 до договору) підписаний сторонами та скріплений печатками, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.2 договору, орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколом засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації № 20 від 31 жовтня 201S року і становить без ПДВ: 96 грн. 17 коп. (дев`яносто шість гривень 17 копійок ) за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий (грудень) місяць оренди - 3010,00 грн. 00 коп. (три тисячі десять гривень 00 копійок ).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригувань орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативне і інформація про індекси інфляції розраховані Державною службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Умовами п. 3.5 договору встановлено, що додатково до орендної плата нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. п. 3.6 та 3.7 договору, орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно пунктами 9.1. та 9.2 договору, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 26 грудня 2018 року до 25 грудня 2021 року. Усі зміни та доповнення до цього договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Одночасно, судом встановлено, що 05.03.2020 між сторонами досягнуто домовленості щодо припинення дії договору № 1165 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.12.2018, про що складено додаткову угоду № 1 до договору.

Згідно до умов зазначеної угоди, сторони спільно домовились та дійшли згоди припинити дію договору від 26.12.2018 №1165 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за договором, до моменту його розірвання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії. Обов`язки сторін, виконання яких сторонами розпочалося до моменту набрання чинності цією угодою, повинні бути виконані сторонами в установленому чинним законодавством України порядку. Ця додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору від 26.12.2018 № 1165. Заборгованість з орендної плати по договору станом на 05 березня 2020 року складає 21079,66 грн. (двадцять одна тисяча сімдесят дев`ять грн. 66 коп.).

Враховуючи зазначену додаткову угоду № 1 до договору, 05.03.2020 за актом приймання-передачі нерухомого майна, орендар передав, а підприємство-баланосутримувач прийняв згідно договором оренди від 26.12.2018 № 1165 нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Комунального некомерцінного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №4» Деснянського району м. Києва, загальною площею - 31,30 кв. м, розташоване за адресою: м. Київ, просп. Володимира Маяковського, 18а. Заборгованість по договору станом на 05 березня 2020 року складала 21 079,66 грн. (двадцять одна тисяча сімдесят дев`ять грн. 66 коп.).

Отже, з урахуванням додаткової угоди № 1 до договору, господарський суд встановив, що на момент звернення позивачем із даним позовом, договір № 1165 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.12.2018 припинив свою дію.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 1165 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.12.2018, а також додаткову угоду № 1 до нього, як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вже було встановлено судом вище, 26.12.2018 третя особа, як орендодавець, передала, а відповідач, як орендар, прийняв в орендне користування нежитлове приміщення, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 31,30 кв. м., що розташоване за адресою: 02217, м. Київ, проспект Володимира Маяковського, 18А.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. п. 3.1 та 3.2 договору, орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації № 20 від 31 жовтня 201S року і становить без ПДВ: 96 грн. 17 коп. (дев`яносто шість гривень 17 копійок ) за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий (грудень) місяць оренди - 3010,00 грн. 00 коп. (три тисячі десять гривень 00 копійок ).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригувань орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розраховані Державною службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Умовами п. 3.5 договору встановлено, що додатково до орендної плата нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.3 договору, у разі користування об`єктом протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плата за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з п. п. 3.6 та 3.7 договору, орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, визначений строк оплати, а також, день припинення дії договору та дату фактичного поверненн відповідачем орендованого приміщення, господарський суд зазначає, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо сплати орендної плати є таким, що настав.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем, станом на 05.03.2020 визнано наявність заборгованості перед позивачем у сумі 21 079,66 грн. в розмір якої входить заборгованість саме з орендної плати у сумі 19 482,03 грн., про що зазначено у додатковій угоді № 1 до договору, в акті приймання-передачі нерухомого майна, а також, в акті № 1 звіряння розрахунків за період з січня 2019 року по лютий 2020 року включно (копії наявні у матеріалах справи).

Наразі, господарський суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у поставі ВС у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В свою чергу, відповідачем, орендну плату у сумі 19 482,03 грн. не сплачено. Протилежного суду не доведено, доказів оплати відповідачем орендної плати до суду не представлено.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 19 482,03 грн.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.2 договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства- балансоутримувача орендар сплачує пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Позивач, керуючись п. 6.2 договору, заявив вимогу щодо стягнення з відповідача нарахованої на заборгованість пені у сумі 1 651,28 грн., а також, штраф у сумі 584,46 грн.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Одночасно, відповідно до статті 3 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, обмеживши розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо нарахованої пені нормативно обґрунтовані у сумі 822,91 грн., тому підлягають задоволенню частково в зазначеній сумі.

Здійснивши перерахунок штрафу, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення оплати 3% річних в сумі 289,83 грн. та інфляційні втрати у розмірі 97,41 грн.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, в межах періоду розрахунку позивача, з урахуванням дат прострочення платежів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 289,04 грн. та 96,51 грн. відповідно.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 023,07 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Оржаховської Світлани Яківни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" Деснянського району м. Києва (місцезнаходження: 02232, м. Київ, бул. Вигурівський, буд. 4; ) 19 482,03 грн. орендної плати, 822,91 грн. нарахованої пені, 289,04 грн. 3 % річних, 96,51 грн. інфляційних втрат, 584,46 штрафу та 2 023,07 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.07.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко