ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2021 р. м. Київ Справа № 911/63/21

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Вишгородського районного комунального підприємства Вишгородтепломережа, Київська обл., Вишгородський р-н., м. Вишгород

про стягнення 2253457,05 грн.

За участю секретаря судового засідання Самусь В.С.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Пироженко А.О. (довір. № 3082/08 від 18.12.2020 р.).

встановив:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Вишгородського районного комунального підприємства Вишгородтепломережа (відповідач) про стягнення 2128568,22 грн. боргу, 213538,16 грн. пені, 132228,80 грн. 3% річних та 116657,00 грн. інфляційних втрат, всього 2590992,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем своєчасно не здійснено оплату за переданий позивачем газ відповідно до договору № 2567/18-КП-17 від 05.10.2018 р. постачання природного газу, укладеного між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути 2128568,22 грн. боргу, 132228,80 грн. 3% річних та 116657,00 грн. інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та 213538,16 грн. пені, посилаючись на п. 8.2 договору.

01.03.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнає позов частково та просить частково його задовольнити, а саме: стягнути на користь позивача пеню у розмірі 1% від заявленої суми, що становить 2135,38 грн., інфляційні втрати, розраховані відповідно до контррозрахунку відповідача у сумі 114840,24 грн., а також 3% річних. Відповідач зазначає, що заборгованість за постачання природного газу виникла не з вини відповідача, оскільки він позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, проведення яких здійснювалось згідно з порядком розподілу коштів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу». У вказаному відзиві відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 99%.

04.03.2021 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 99%.

15.03.2021 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 1383425,30 грн., пеню у сумі 488894,37 грн., 3 % річних у сумі 156947,87 грн., інфляційні втрати у сумі 224189,51 грн., всього 2253457,05 грн.

Таким чином, господарським судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2253457,05 грн. з яких: борг у сумі 1383425,30 грн., пеня у сумі 488894,37 грн., 3 % річних у сумі 156947,87 грн., інфляційні втрати у сумі 224189,51 грн.

16.03.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просить задовольнити позовну заяву частково, а саме: стягнути на користь позивача борг у сумі 1430591,13 грн.; зменшити розмір пені до 1% (до 2135,38 грн.); застосувати контррозрахунок інфляційних втрат, здійснений відповідачем, та стягнути на користь позивача інфляційні втрати у сумі 114840,24 грн. та 3% річних, розраховані позивачем.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.04.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2021 р.

У судовому засіданні 15.04.2021 р. судом оголошено перерву до 29.04.2021 р.

28.04.2021 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшов лист, в якому надано інформацію про стан здійснених відповідачем розрахунків. Позивач, вказуючи на здійснені відповідачем оплати, зазначає, що станом на 27.04.2021 р. сума основного боргу відповідача складає 722109,06 грн.

Представник позивача у підготовчих засіданнях 04.03.2021 р., 30.03.2021 р. та 08.04.2021 р., а також у судовому засіданні 15.04.2020 р. позов підтримав з урахуванням зменшення розміру позовних вимог та здійснених відповідачем часткових оплат під час розгляду справи. У підготовче засідання 16.03.2021 р. та у судове засідання 29.04.2021 р. представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце підготовчого та судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується підписом представника позивача на бланку господарського суду Київської області від 04.03.2021 р. про відкладення підготовчого засідання на 16.03.2021 р. та на бланку господарського суду Київської області від 15.04.2021 р. про оголошення перерви в судовому засіданні до 29.04.2021 р.

Представник відповідача у підготовчі засідання 04.03.2021 р., 30.03.2021 р. не з`явився. У підготовчих засіданнях 16.03.2021 р., 08.04.2021 р., а також у судових засіданнях 15.04.2021 р. та 29.04.2021 р. представник відповідача просив зменшити розмір пені до 1% та застосувати контррозрахунок інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (перейменоване на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (постачальник) та Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" (споживач) було укладено договір № 2567/18-КП-17 постачання природного газу.

В подальшому в договір № 2567/18-КП-17 від 05.10.2018 р. постачання природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 19.10.2018 р., № 2/3 від 27.10.2018 р., № 3 від 01.11.2018 р., № 4 від 26.11.2018 р., № 5 від 20.03.2019 р., № 6 від 29.03.2019 р.

Пунктом 1 додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 р. сторони погодили викласти розділи 1-12 договору № 2567/18-КП-17 від 05.10.2018 р. постачання природного газу в новій редакції.

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 р. дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.12.2018 р.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4) природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 6) передбачено, що постачальник передає споживачу за період з 01.10.2018 р. по 30.04.2019 р. (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 368,556 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: жовтень 2018 р. 11,109; листопад 2018 р. 69,833; грудень 2018 р. 80,060; січень 2019 р. 68,514; лютий 2019 р. 79,040; березень 2019 р. 60,0; квітень 2019 р. 0.

Відповідно до п. 3.8 договору (в редакції додаткової угоди № 4) приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4) ціна за 1000 куб. м газу становить 6235,51 грн., крім того ПДВ-20%. Усього до сплати з ПДВ 7482,61 грн.

Відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4) оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11.1 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з 31.10.2018 р. по 31.03.2019 р. передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2793530,18 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 р. на суму 105409,30 грн., від 30.11.2018 р. на суму 522533,24 грн., від 31.12.2018 р. на суму 599057,92 грн., від 31.01.2019 р. на суму 512663,68 грн., від 28.02.2019 р. на суму 591425,65 грн., від 31.03.2019 р. на суму 462440,39 грн.

Як вбачається з наданих позивачем та відповідачем банківських виписок, за загальний період з 17.04.2020 р. по 22.04.2021 р. відповідачем загалом сплачено 2069992,78 грн., у зв`язку з чим станом на 22.04.2021 р. заборгованість відповідача становила 723537,40 грн.

З наданої позивачем інформації про стан здійснених відповідачем розрахунків у період з 17.04.2020 р. по 27.04.2021 р. вбачається, що відповідачем 27.04.2021 р. сплачено 1428,34 грн.

Отже, відповідачем загалом сплачено 2071421,12 грн. (2069992,78 грн. + 1428,34 грн.).

Таким чином, відповідач за отриманий у жовтні 2018 року, листопаді 2018 року, грудні 2018 року та січні 2019 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 5.1 договору, за отриманий природний газ у лютому 2019 року за актом приймання-передачі від 28.02.2019 р. на суму 591425,65 грн. відповідач розрахувався частково у сумі 331756,98 грн., а за отриманий природний газ у березні 2019 року за актом приймання-передачі від 31.03.2019 р. на суму 462440,39 грн. відповідач взагалі не розрахувався.

Таким чином, станом на час прийняття рішення у даній справі у відповідача наявна заборгованість у сумі 722109,06 грн. (2793530,18 грн. - 2071421,12 грн.).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 1383425,30 грн.

Із розрахунку суми боргу, доданого позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснений з урахуванням здійсненої відповідачем 09.03.2021 р. оплати у сумі 302,59 грн., тобто станом на 09.03.2021 р.

Судом встановлено, що станом на час прийняття рішення у даній справі у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у сумі 722109,06 грн.

Отже, після зменшення позивачем розміру позовних вимог відповідачем за період з 10.03.2021 р. по 27.04.2021 р. сплачено позивачу 661316,24 грн. заборгованості за договором № 2567/18-КП-17 постачання природного газу від 05.10.2018 р., що підтверджується наданою позивачем інформацією про стан здійснених відповідачем розрахунків у період з 17.04.2020 р. по 27.04.2021 р.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки відповідачем після зменшення позивачем розміру позовних вимог було сплачено позивачу 661316,24 грн., тобто частково погашено встановлену судом суму заборгованості, то провадження у справі в цій частині позову підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З огляду на те, що решта заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 722109,06 грн. за поставлений природний газ на підставі договору № 2567/18-КП-17 від 05.10.2018 р. на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 722109,06 грн. боргу підлягає задоволенню.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем отриманого у період з 01.10.2018 р. по 31.03.2019 р. природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 156947,87 грн. 3% річних та 224189,51 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 156947,87 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 27.11.2018 р. по 09.03.2021 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 156947,87 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 224189,51 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 р. за період з грудня 2018 р. по травень 2020 р., від 30.11.2018 р. за період з січня 2019 р. по серпень 2020 р., від 31.12.2018 р. за період з лютого 2019 р. по січень 2021 р., від 31.01.2019 р. за період з березня 2019 р. по лютий 2021 р., від 28.02.2019 р. за період з квітня 2019 р. по лютий 2021 р., від 31.03.2019 р. за період з травня 2019 р. по лютий 2021 р. включно.

Згідно з контррозрахунком відповідача, наведеним у відзиві на позовну заяву, сума інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за зобов`язанням жовтня 2018 року, листопада 2018 року, грудня 2018 року, січня 2019 року за загальний період з грудня 2018 року по вересень 2020 року, а також за зобов`язаннями лютого 2019 року та березня 2019 року за визначені позивачем періоди, з урахуванням дат виникнення заборгованості, становить 114840,24 грн.

Судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19, відповідно до якого при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 224189,51 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 488894,37 грн. пені.

Пунктом 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4) встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивач просить стягнути 488894,37 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, із врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 27.11.2018 р. по 25.10.2019 р. з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за вказаний період. Наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

Як вже зазначалось, у відзиві на позов відповідач просить зменшити розмір пені до 1%, тобто на 99%. В обґрунтування підстав для зменшення розміру пені відповідач зазначає, що основною виробничою діяльністю відповідача є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Вишгород та Вишгородського району. Отже, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, відтак господарська діяльність відповідача направлена на забезпечення життєдіяльності міста і району, тому відповідач є стратегічно важливим та соціально значимим (відіграє особливу соціальну роль) теплопостачальним підприємством міста Вишгород та Вишгородського району, особливо в зимовий період, оскільки забезпечує споживачів теплом - серед яких житлові будинки та квартири, школи, дошкільні заклади, лікарні, установи і організації, що фінансуються з державного бюджету та інші об`єкти. Згідно оборотно-сальдових відомостей та затверджених фінансових планів, зокрема, за 2016-2020 рр., відповідач був збитковим підприємством і, за твердженням відповідача, є таким на сьогодні; дебіторська заборгованість споживачів підприємства відповідача (92% яких є населення), станом на 01.12.2020 р. складала 31814289,70 грн.

У відповіді на відзив позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 99%. Позивач зазначає, що станом на 01.01.2020 р. його торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) споживачів становила 49,533 млрд. грн., і має тенденцію до зростання. Станом на 31.03.2020 р. розмір короткострокових позик складає 41,335 млрд. грн., довгострокових 7,142 млрд. грн., всього 48,477 млрд. грн. (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті позивача www.naftogaz.com). Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років.

Також позивач зазначає, що Національна акціонерна компанія Нафтогаз України забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія Нафтогаз України як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, і як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 99% підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні в зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. За відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі № 910/9767/19.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Судом враховано правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, вирішуючи у даній справі питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, що заявлена до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача.

Як встановлено судом, відповідач є комунальним підприємством, майно якого є спільною комунальною власність територіальних громад Вишгородського району. Підприємство створене для здійснення функцій, визначених законом, не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а отже надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості за природний газ в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Суд бере до уваги загальновідомий факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, що позбавляє відповідача не тільки отримувати прибуток від власної діяльності, але й не дає змоги покривати витрати на виробництво комунальних послуг, а також ту обставину, що відповідач не має змоги за власним рішенням змінювати тарифи на власні послуги, позаяк вказані повноваження належать органам місцевого самоврядування, а також не має змоги припинити постачання теплової енергії незалежно від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і при наявності заборгованості кінцевих споживачів за отримане тепло.

Також судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якої є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання, при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Судом враховано, що відповідач значну частину заборгованості перед позивачем за спожитий газ погасив до подання даного позову, та під час розгляду даного спору відповідачем майже сплачено позивачу борг за отриманий природний газ, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на необхідність дотримання співвідношення інтересів сторін, користуючись правом, наданим суду ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, беручи до уваги те, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими контрагентами через несвоєчасність оплати відповідачем вартості поставленого природного газу або погіршення матеріального стану товариства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов вищевказаного договору, а також враховуючи задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд дійшов висновку про можливість зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 50%, що становить 244447,19 грн., сума якої і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягають частковому задоволенню.

З огляду на те, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, то судовий збір відповідно до ст. 123, ч. 9 ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідача, у тому числі в частині зменшення розміру пені (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства Вишгородтепломережа (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В, код 13713569) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 722109,06 грн. (сімсот двадцять дві тисячі сто дев`ять грн. 06 коп.) боргу, 244447,19 грн. (двісті сорок чотири тисячі чотириста сорок сім грн. 19 коп.) пені, 156947,87 грн. (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот сорок сім грн. 87 коп.) 3% річних, 224189,51 грн. (двісті двадцять чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять грн. 51 коп.) інфляційних втрат та 33801,86 грн. (тридцять три тисячі вісімсот одну грн. 86 коп.) судового збору.

2. Провадження у справі в частині стягнення 661316,24 грн. боргу закрити.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 30.06.2021 р.

Суддя О.О. Рябцева