ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. ЧернівціСправа № 926/34/21

За позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинська фабрика паперу» м. Чернівці

про зобов`язання вчинити дії

Суддя Бутирський А.А.

при секретарі Вівчарюк І.Б.

Представники сторін:

Від позивача - Бацей Т.М. - адвокат (довіреність № 187-К-О від 17.01.2019 р.)

Від відповідача - Бойчук О.Г. - ліквідатор

У судовому засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» м. Київ звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинська фабрика паперу» м. Чернівці про зобов`язання відповідача в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги позивача у сумі 16340,00 грн., з них: 1450,00 грн. заборгованості за кредитом, 5437,18 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 9453,62 грн. пені.

Ухвалою від 01.02.2021 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.02.2021 р.

Ухвалою від 05.05.2021 р. закрито підготовче провадження у справі № 926/34/21, призначено справу до розгляду по суті на 24.05.2021 р.

Ухвалою від 24.05.2021 р. розгляд справи відкладено на 09.06.2021 р.

У судовому засіданні 09.06.2021 р. оголошено перерву до 16.06.2021 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 14.03.2011 р. приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, розміщених у мережі Інтернет. Відповідач отримав кошти у сумі 1450,00 грн., які не повернуті.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що кредитний договір між сторонами не укладався, а відтак не досягнута згода про розмір процентів за користування кредитними коштами та стягнення пені. Також відповідач заявляє про пропуск позивачем позовної давності та тримісячного строку на заявлення кредиторських вимог. Посилання позивача на «Умови та правила надання банківських послуг», тарифи банку, розміщені у мережі Інтернет, відповідач вважає безпідставними.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне.

14.03.2011 р. відповідач підписав заяву про відкриття рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки.

У вказаній заяві передбачено, що позивач за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту відповідача. Також у даній заяві сторони погодили, що порядок встановлення, зміни ліміту погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом із цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

До заяви від 14.03.2011 р. позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача становить 16340,00 грн., з них: 1450,00 грн. заборгованості за кредитом, 5437,18 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 9453,62 грн. пені.

Із банківської виписки, яка надана позивачем, вбачається, що 12.03.2013 р. відповідач отримав від позивача 1450,00 грн. Дані кошти відповідачем не повернуті.

Із 28.12.2019 р. відповідач перебуває у стані припинення за рішенням власника. Строк пред`явлення вимог встановлено до 29.02.2020 р.

24.11.2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про включення його вимог у сумі 16340,00 грн. до ліквідаційного балансу.

Дана заява залишена відповідачем без реагування, у зв`язку з чим позивач 31.12.2020 р. звернувся із даним позовом.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, слід зобов`язати ТОВ «Буковинська фабрика паперу» особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Буковинська фабрика паперу» кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у сумі 1450,00 грн., які не повернуті відповідачем. При цьому судом враховано наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14.03.2011 р. процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також слід зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 14.03.2011 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 1450,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно ч.ч.3,4 ст.105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно до пункту 1 частини 1 статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи (ч. 8 ст. 111 ЦК України).

Відповідно ч.3 ст.112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Водночас, відповідно до приписів ч. 5 ст. 112 ЦК України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

З огляду на викладене, вимога кредитора має бути розглянута з прийняттям та направленням відповідного рішення ліквідаційною комісією не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора, а кредитор, у випадку відмови ліквідаційної комісії у задоволенні його вимог або ухилення від їх розгляду, має право на звернення до суду з відповідним позовом протягом місця з дати коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, в той час як вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вважаються погашеними.

Як встановлено судом, з відповідною вимогою позивач до відповідача звернувся 24.11.2020 р.

Відповідачем вказана вимога не була розглянута, відповідь на вимогу не надана.

З урахуванням часу на поштовий перебіг, суд вважає, що починаючи з 01.01.2021 р. позивач був обізнаний про те, що ліквідатор відповідача ухиляється від розгляду його кредиторські вимоги, і саме з цієї дати розпочався місячний строк для звернення до суду з відповідним позовом.

Із зазначеною вимогою позивач звернувся 31.12.2020 р., тобто в межах строків, визначених для пред`явлення кредиторами своїх вимог.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

У заяві про відкриття рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки сторони не передбачили строку повернення грошових коштів, отриманих у кредит.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимога про повернення грошових коштів пред`явлена лише 24.11.2020 р., а відтак з 01.12.2020 р. у позивача виникло право вимагати кредитні кошті. За таких обставин строк позовної давності позивачем не пропущений.

Також слід зазначити, що діюче законодавство не пов`язує пропуск строку на заявлення кредиторських вимог із погашенням останніх. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (ч. 4 ст. 112 Цивільного кодексу України).

У решті вимог слід відмовити з підстав, що наведені вище.

Судові витрати віднести на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинська фабрика паперу» м. Чернівці - задовольнити частково.

2. Зобов`язати ТОВ «Буковинська фабрика паперу», , вул. Донбасівська, 1У, м. Чернівці в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «Буковинська фабрика паперу» кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , вул. Грушевського, 1Д, м. Київ у сумі 1450,00 грн.

3. У задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Стягнути з ТОВ «Буковинська фабрика паперу», , вул. Донбасівська, 1У, м. Чернівці на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , вул. Грушевського, 1Д, м. Київ - 186,66 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.06.2021 р.

Суддя А.А. Бутирський