ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1224/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Чехлов Ю.В.,

від відповідача: Єпіхіна Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»

на рішення господарського суду Одеської області від 08.12.2020, суддя в І інстанції Шаратов Ю.А., повний текст якого складено 09.12.2020 в м. Одесі

у справі № 916/1224/20

за позовом: Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Герц»

про розірвання договору від 30.11.2016 №161130-01

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Герц» про розірвання договору від 30.11.2016 № 161130-01.

Позовні вимоги з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 525, 526, ч. 2у ст. 651 ЦК України ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», п. 12 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, обґрунтовувалися порушенням умов договору № 161130-01 від 30.11.2016 щодо повного зарахування на рахунок із спеціальними використанням грошових коштів, отриманих від населення.

28.09.2020 від позивача надійшло клопотання про залучення до розгляду справи № 916/1224/20 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерне товариство «Укртрансгаз», Акціонерне товариство «Одесагаз» та Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ».

Ухвалою суду від 06.10.2020 у задоволенні клопотання позивача КП «Теплопостачання міста Одеси» про залучення до розгляду справи № 916/1224/20 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» - відмовлено.

28.09.2020 від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив суд призначити по справі № 916/1224/20 за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Герц» про розірвання Договору від 30.11.2016 № 161130 судову фінансово-економічну експертизу.

Ухвалою від 06.10.2020 у задоволенні клопотання позивача КП «Теплопостачання міста Одеси» про призначення по справі № 916/1224/20 судової фінансово-економічної експертизи - відмовлено.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, які входять до предмету доказування та підтверджують заявлені позовні вимоги, зокрема, наявності істотного порушення умов договору відповідачем, як правової підстави розірвання договору в судовому порядку згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Зокрема судом встановлено, що суми 6 578 581,25 грн. та 36 043 430,15 грн., на неотримання яких посилається позивач, дорівнюють сумам, які підлягають сплаті у якості винагороди виконавцю послуг - ТОВ «Фінансова компанія «Герц» замовником - КП «Теплопостачання міста Одеси» за надані фінансові послуги з приймання та переказу коштів в рамках Договору від 30.11.2016 за відповідні періоди, а відтак їх утримання відповідачем не є позбавленням позивача значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору, адже, у даному випадку, не відбувається зменшення кількості майнового блага, яке КП «Теплопостачання міста Одеси» неодмінно отримало б за нормального перебігу подій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та позовні вимоги задовольнити, розірвавши договір від 30.11.2016 № 161130-01, укладений між Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Герц».

Скаржник вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- судом не було досліджено умов договору, п. 2 якого повністю виключає самостійне утримання відповідачем винагороди за договором і зобов`язує останнього щоденно спрямовувати замовнику (позивачу) платіжну вимогу, яку змовник зобов`язаний сплатити не пізніше наступного робочого (банківського дня). Між тим, будь-яких вимог виконавець (відповідач) жодного разу замовнику (позивачу) не надсилав, що вочевидь свідчить про порушення відповідачем умов договору. Такий факт порушення умов договору з боку відповідача протягом певного періоду був встановлений судовим рішенням Господарського суду Одеської області від 05.07.2018 у справі № 916/316/18;

- укладення сторонами в межах справи № 916/1350/18 мирової угоди, яка затверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2019, жодним чином не позбавляє позивача законної можливості на звернення до суду за захистом порушеного права та не спростовує висновків, викладених в судовому рішенні господарського суду Одеської області від 05.07.2018 у справі № 916/314/18. При цьому, судом досліджено лише доводи відповідача, у той час, як наведене позивачем обґрунтування щодо підстав відхилення судом апеляційної інстанції спільної зави сторін про затвердження аналогічної за змістом мирової угоди у справі № 916/316/18, в порушення ч. 4 ст. 75 ГПК України, залишені поза увагою;

-постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2014 у справі № 916/4457/14 за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеса» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕРЦ» про внесення змін до договору про надання послуг № 090317/10/ТГО-413/09 від 30.03.2009, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2015, встановлено, що «будь-яке затримання грошових коштів, що надійшли в рахунок сплати за теплову енергію або вилучення цих коштів теплопостачальною організацією, в рахунок оплати за отримані послуги від будь-яких суб`єктів господарювання, прямо порушує встановлений Кабінетом Міністрів України Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу»;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача та обставинам справи, стосовно того, що невиконання відповідачем умов договору потягло неможливість використати результати договору, оскільки:

в силу п. 1.6, п.п. 3.1.1 договору, ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та Порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України, утримані грошові кошти не становлять власність позивача, а підлягають обов`язковому розподілу між учасниками розрахунків: НАК «Нафтогаз України» (постачальник природного газу), АТ «Укртрансгаз» (транспортувальник природного газу), АТ «Одесагаз» (транспортувальник природного газу), АТ «Одеська ТЕЦ» (тепло генеруюча організація);

виходячи з розрахунку (т. 2 а.с. 33-36) розподілу недотриманих НАК «Нафтогаз України» АТ «Укртансгаз», АТ «Одесагаз», АТ «Одеська ТЕЦ» та КП «ТМО» грошових коштів, внаслідок безпідставного утримання ТОВ «ФК «Герц» винагороди за договором від 30.11.2016 № 161130-01 за період з грудня 2016 року по червень 2020 року, проведеного позивачем та наданого суду за вказаний календарний період було недоотримано: НАК «Нафтогаз України» 37 769 962, 90 грн, АТ «Укртрансгаз» 1 953 478, 90 грн, АТ «Одесагаз» 2 549 590, 44 грн, АТ «Одеська ТЕЦ» 8 187 676, 57 грн. Відсутність розподілу вказаних коштів позбавило можливості позивача отримати за період з грудня 2016 року по червень 2020 року суму грошових коштів у розмірі 5 379 010, 77 грн. В свою чергу, надані відповідачем висновки підлягають критичній оцінці з огляду на звуженість та однобічність досліджених питань та залишення поза увагою і правовою оцінкою Додатку № 1 до договору, з якого вбачається неможливість будь-якого самостійного утримання винагороди з грошових коштів, що сплачуються платниками за спожиту теплову енергію;

За таких обставин, апелянт вважав наявними підстави розірвання договору в судовому порядку, адже укладаючи договорів позивач очікував на дотримання відповідачем умов договору та Закону, у той час як недотримання відповідачем умов договору позбавило позивача права на отримання належних йому грошових коштів в розмірі 5 379 010, 77 грн, які повинні бути відраховані на його користь згідно встановленого НКРЕКП нормативу з грошових сум, що сплачують споживачі теплової енергії на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання та права на зменшення заборгованості перед НАК «Нафтогаз України», АТ «Укртрансгаз», АТ «Одесагаз» та АТ «Одеська ТЕЦ» за відповідними господарськими договорами, розрахунки за якими здійснюються утому числі через відрахування згідно Порядку та встановленого НКРЕКП алгоритму розподілу коштів.

Додатково апелянт вказував на безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотань про призначення судової фінансово-економічної експертизи та залучення до розгляду справи № 916/1224/20 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ».

Одночасно з апеляційною скаргою, скаржником подані клопотання про призначення по справі № 916/1224/20 судової фінансово-економічної експертизи та клопотання про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Акціонерного товариства «Одесагаз», Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», аналогічні тим, що були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідач, згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу, просить оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 08.12.2020 залишити буз змін, а апеляційну скаргу без задоволення; у задоволенні клопотань КП «Теплопостачання міста Одеси» про залучення до розгляду справи № 916/1224/20 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» та призначення судової фінансово-економічної експертизи - відмовити.

Заперечуючи проти доводів апелянта, відповідач зауважив, що:

платіжні вимоги ТОВ «ФК «Герц» направлялись КП «ТМО» в порядку, передбаченому умовами договору, щоденно, і ця обставина була предметом дослідження під час розгляду справи № 916/1224/20;

рішення господарського суду Одеської області від 05.07.2018 по справі № 916/316/18 позивачем до примусового виконання не направлялось, взаємовідносин з приводу грошових зобов`язань сторін були добровільно урегульовані шляхом укладення мирової угоди, з чим погодився і сам позивач;

ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № 916/316/18, якою відмовлено у затверджені мирової угоди між ТОВ «ФК «Герц» та ТОВ «ТМО», так само як і судові рішення у справі № 916/4457/14, не мають жодного відношення до предмета спору у справі № 916/1224/20;

позивачем не спростовано висновки суду щодо недоведеності підстав розірвання договору, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України;

позивачем в апеляційній скарзі наводяться взаємовиключні доводи щодо оцінки представлених позивачем висновків експертів, між тим, такі висновки у повній мірі відповідають вимогам ГПК України, є належними та допустимими доказами відсутності шкоди КП «ТМО»;

твердження апелянта про спричинення йому збитків у розмірі 5 379 010, 77 грн, так само як наявність негативних наслідків для НАК «Нафтогаз України» АТ «Укртансгаз», АТ «Одесагаз», АТ «Одеська ТЕЦ» з доказової точки зору не підтверджені. Крім того, наявність шкоди для третіх осіб з огляду на приписи ст. 651 ЦК України взагалі не входить до предмету доказування у даній справі, зважаючи на предмет та підстави заявленого позову.

З приводу клопотань про залучення до розгляду справи третіх осіб та призначення судової експертизи, відповідач зазначив, що відповідні клопотання вже подавились при розгляді справи в суді першої інстанції та їм вже була надана оцінка суду.

За правилами встановленими ст. 216 ГПК України в засіданні суду від 01.04.2021 та 20.05.2021 оголошувалася перерва.

16.06.2021 від апелянта надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, згідно якого останній просив поновити йому строк на подачу доказів та приєднати до матеріалів справи висновок експерта від 28.05.2021 № 556/1 експертного економічного дослідження,складений експертом Бурдейним С.М.

Клопотання мотивоване тим, що 26.01.2021 КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулось до судового експерта із заявою про проведення експертного дослідження щодо повноти отримання та розподілу грошових коштів, які надходили на рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 за результатами сплати грошових коштів населенням за надані послуги з теплопостачання в період з 01.12.2016 по 31.06.2020 через систему АСОКП ТОВ «ФК «Герц» за договором від 30.11.2016 № 161130-01. В результаті проведення експертного дослідження судовим експертом Бурдейним С.М. 28.05.2021 був складений висновок експерта № 556/1 експертного економічного дослідження, який підтверджує правомірність аргументів позивача щодо наявності порушень умов договору з боку ТОВ «ФК «Герц», а також вказує на їх істотність і тому суттєво впливає на прийняття судом ґрунтовного рішення.

Заявлені апелянтом клопотання про призначення по справі судової фінансово-економічної експертизи; залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Акціонерного товариства «Одесагаз», Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», та приєднання доказів до матеріалів справи, визнані необґрунтованими та залишені без задоволення, про що у відповідності до ст. 233 ГПК України були постановлено відповідні ухвали, які занесені до протоколів судового засідання 01.04.2021 та 22.06.2021.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30.11.2016 між Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Герц» (виконавець) укладено договір № 161130-01 (договір від 30.11.2016) /т. І а.с. 9-14/.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 договору, його предметом є надання Виконавцем Замовнику фінансових послуг з приймання та переказу коштів, сплачених Платниками (абонентами Замовника) через «Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів» (АСОКП), що належить виконавцю. АСОКП програмне забезпечення, за допомогою якого здійснюється приймання платежів від Платників за послуги Замовника, яке містить базу даних про борги та нарахування абонентів Замовника, реєстр платежів тощо. За цим договором Замовник (Позивач) доручає, а Виконавець (Відповідач) забезпечує приймання грошових коштів Платника, отриманих на рахунок Виконавця, для подальшого переказу коштів Отримувачу платежу (Замовнику).

Згідно із пунктами 1.4, 1.6 договору переказ коштів здійснюється протягом операційного дня, але в кожному разі у строк не більше трьох операційних банківських днів з моменту здійснення платежу. Виконавець, під час виконання фінансової операції з переказу коштів дотримується Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про теплопостачання» та нормативних актів Національного Банку України. За цим договором Виконавець надає Замовнику один з видів банківських послуг послугу переказу коштів.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість послуг, наданих Виконавцем, визначається сторонами у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктами 1, 2 додатку № 1 до договору визначено, що вартість послуг, наданих Виконавцем за цим договором, встановлюється у розмірі 2 % без ПДВ від суми грошових коштів, сплачених Платниками. Розмір плати за надані послуги Замовнику розраховується Виконавцем в момент обробки інформації про платежі, що надійшли від банківських установ учасників «АСОКП» на рахунок Виконавця, на підставі даних сплати не пізніше наступного робочого (банківського дня).

Підпунктом 3.1.9 пункту 3.1 договору встановлено, що Замовник зобов`язаний сплачувати послуги Виконавця відповідно до пункту 2.1 договору. Цьому обов`язку кореспондує право Виконавця на своєчасне та в повному обсязі отримання плати за надані послуги, передбачене підпунктом 3.4.1 пункту 3.4 договору від 30.11.2016.

Відповідно до підпунктів 3.3.2, 3.3.4, 3.3.5 пункту 3.3 договору Виконавець зобов`язаний: надавати Замовнику інформацію про Платежі, сплачені Платниками через банківські установи учасників «АСОКП», у вигляді електронних реєстрів (Додаток № 2); для обміну інформацією з Замовником організувати безперебійну роботу телекомунікаційної системи Виконавця; надати Замовнику розрахунок вартості послуг Виконавця у вигляді електронного реєстру.

Підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 договору передбачений обов`язок Виконавця здійснювати переказ коштів, прийнятих від Платників через «АСОКП», на рахунок Замовника (зі спеціальним режимом використання), в строки, передбачені діючим законодавством, що регулює питання розрахунків Платників за спожиту теплову енергію.

Згідно із пунктами 7.1, 7.2 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 року. В подальшому строк дії цього договору буде автоматично пролонговано строком на п`ять років, якщо жодна зі сторін не заявить письмово про своє бажання розірвати цей договір, у строк не пізніше одного місяця до закінчення строку дії цього договору.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням господарського суду Одеської області від 05.07.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду, у справі № 916/316/18, зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Герц» повернути Комунальному підприємству «Теплопостачання міста Одеси» безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 6 578 581,25 грн. на рахунок із спеціальним режимом використання. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Герц» на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» 191 147,81 грн. пені, 39 262,17 грн. 3 % річних, 167 398,07 грн. інфляційних втрат та 104 646,10 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2019 у справі № 916/1350/18 задоволено спільну заяву ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» та КП «Теплопостачання міста Одеси» від 23.05.2019 про затвердження мирової угоди. Затверджено мирову угоду від 22.05.2019 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕРЦ» та Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» по справі № 916/1350/18. Закрито провадження у справі № 916/1350/18.

Відповідно до пункту 3 Мирової угоди від 22.05.2019, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 29.05.2019 у справі № 916/1350/18, враховуючи наявність у сторін однакового розміру суми основної заборгованості за Договором № 161130-01 від 30.11.2016 у розмірі 6 578 581,25 грн. одна перед одною, ТОВ «ФК «ГЕРЦ» відмовляється від стягнення з КП «Теплопостачання міста Одеси» основної заборгованості у сумі 6 578 581,25 грн. КП «Теплопостачання міста Одеси», в свою чергу, відмовляється від стягнення з ТОВ «ФК «Герц» суми заборгованості у розмірі6 578 581,25 грн., яка виникла на підставі Договору № 161130-01 від 30.11.2016 та підтверджена рішенням господарського суду Одеської області від 05.07.2018 по справі № 916/314/18, яке вступило в законну силу.

У пункті 4 Мирової угоди від 22.05.2019, визначено, що ТОВ «ФК «ГЕРЦ» також відмовляється від стягнення з КП «Теплопостачання міста Одеси» заявлених у справі № 916/1350/18 штрафних санкцій за Договором № 161130-01 від 30.11.2016, а саме: пені у сумі 978 024,81 грн., трьох процентів річних у сумі 123 150,30 грн., інфляційних втрат у сумі 349 265,32 грн., а також судових витрат у сумі 120 435,33 грн. КП «Теплопостачання міста Одеси», в свою чергу, відмовляється від стягнення з ТОВ «ФК «Герц» заявлених у справі № 916/316/18 та підтверджених рішенням господарського суду Одеської області від 05.07.2018 по справі № 916/314/18, яке вступило в законну силу, штрафних санкцій за Договором № 161130-01 від 30.11.2016, а саме: пені у сумі 191 147,81 грн., 3 % річних у сумі 39 262,17 грн., інфляційних втрат на суму 167 398,07 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 104 646,10 грн.

У пункті 5 Мирової угоди від 22.05.2019 ТОВ «ФК «ГЕРЦ» заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до КП «Теплопостачання міста Одеси» з приводу існуючої у КП «Теплопостачання міста Одеси» заборгованості за договором № 161130-01 від 30.11.2016, а саме: основної заборгованості у сумі 6 578 581,25 грн., пені у сумі 978 024,81 грн., трьох процентів річних у сумі 123 150,30 грн., інфляційних втрат у сумі 349 265,32 грн., а також судових витрат у сумі 120 435,33 грн. КП «Теплопостачання міста Одеси», в свою чергу, заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до ТОВ «ФК «ГЕРЦ» щодо існуючої у ТОВ «ФК» Герц» суми заборгованості за договором № 161130-01 від 30.11.2016 у розмірі 6 578 581,25 грн., штрафних санкцій за договором № 161130-01 від 30.11.2016, а саме: пені у сумі 191 147,81 грн., 3 % річних у сумі 39 262,17 грн., інфляційних втрат на суму 167 398,07 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 104 646,10 грн., які виникли на підставі Договору № 161130-01 від 30.11.2016 та підтверджені рішенням господарського суду Одеської області від 05.07.2018 по справі № 916/314/18, яке вступило в законну силу.

Крім того, відповідачем на підтвердження своїх заперечень проти позову надано висновок експерта від 20.07.2018 № 123 за результатами проведення судово-економічної експертизи та висновок експертного дослідження від 02.06.2020 № 7.

Предметом даного спору є вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» про розірвання договору від 30.11.2016 № 161130-01, з підстав порушення відповідачем його умов в частині повного зарахування на рахунок із спеціальними використанням грошових коштів, отриманих від населення.

Відмова у задоволені позову обґрунтована недоведеністю позивачем правових підстав розірвання договору в судовому порядку згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з правомірним висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог КП «Теплопостачання міста Одеси» позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, з урахування приписів статті 4 ГПК України, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка заявлених вимог повинна здійснюватися з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг.

Відтак, в ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, при цьому ст.903 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок з оплати наданих послуг, в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III, підстави, порядок та правові наслідки припинення дії договорів про надання фінансових послуг визначаються цивільним законодавством, законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також укладеними відповідно до них договорами.

Вказані спеціальні норми про розірвання договору про надання послуг (фінансових послуг) є бланкетними (відсильними) та самостійно не визначають підстав для такого розірвання за рішенням суду.

Пунктом 7.4 договору обумовлено, що цей договір може бути достроково розірвано за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Таким чином, як правомірно зазначено судом першої інстанції, договором передбачено лише порядок його розірвання, однак не визначено підстав для цього.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 651 ЦК України, що кореспондується з приписами ст. 188 Господарського кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Колегія суддів звертає увагу на існування сталої практики Верховного Суду відносно критеріїв визначення «істотного порушення» при застосуванні положень статей 651 та 652 ЦК України, які встановлюють підстави зміни або розірвання договору, а також на те, що вони є загальними для усіх майнових правовідносин, а, отже, вказані висновки повинні враховуватись судами під час вирішення аналогічних спорів.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Наведений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Отже, предметом доказування у цій справі є обставини наявності істотного порушення умов договору відповідачем, тобто такого, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

За змістом частин 1, 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частин 1- 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Судом установлено, що оспорюваний договір укладався з метою надання/отримання фінансових послуг з приймання та переказу коштів, сплачених платниками (абонентами замовника) через «Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів» (АСОКП), що належить виконавцю.

Вказаний договір надання послуг є двостороннім та оплатним.

Як вбачається з висновку експерта від 20.07.2018 № 123 за наданими документами, сума коштів, прийнятих ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» від платників за спожиту теплову енергію через «АСОКП» в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016 за період з 19.05.2017 по 31.01.2018, складає 328 928 888,77 грн. Сума коштів, перерахованих ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016 за період з 19.05.2017 по 31.01.2018, складає 322 350 307,52 грн. Сума коштів, що підлягає сплаті у якості винагороди виконавцю послуг ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» замовником КП «Теплопостачання міста Одеси» за надані фінансові послуги з приймання та переказу коштів в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016 за період з 19.05.2017 по 31.01.2018, складає 6 578 581,25 грн.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 02.06.2020 № 7 дослідженням наданих документів встановлено, що сума коштів в розмірі 1 862 120 652,90 грн., прийнятих ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» через «АСОКП» від платників за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2018 по 30.04.2020 в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016 документально підтверджується. Сума коштів в розмірі 1 824 878 232,11 грн., перерахованих ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» за період з 01.02.2018 по 30.04.2020 в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016 документально підтверджується. Сума коштів в розмірі 37 242 420,79 грн., що підлягає сплаті у якості винагороди виконавцю послуг ТОВ «Фінансова компанія «ГЕРЦ» замовником КП «Теплопостачання міста Одеси» за надані фінансові послуги з приймання та переказу коштів за період з 01.02.2018 по 30.04.2020 в рамках Договору № 161130-01 від 30.11.2016, документально підтверджується.

Наведені обставини щодо загального розміру отриманих/перерахованих через «АСОКП» у відповідний період коштів від платників за спожиту теплову енергію, так само як і розмір винагороди виконавця сторонами не заперечується.

Судом встановлено, що суми 6 578 581,25 грн. та 36 043 430,15 грн., на неотримання яких посилається позивач, дорівнюють сумам, які підлягають сплаті у якості винагороди виконавцю послуг - ТОВ «ФК «ГЕРЦ» замовником - КП «Теплопостачання міста Одеси» за надані фінансові послуги з приймання та переказу коштів в рамках Договору від 30.11.2016 за відповідні періоди.

За змістом апеляційної скарги скаржником викладені зауваження відносно неповноти встановлення місцевим судом істотних обставин справи, а саме порушення відповідачем умов договору, ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», п. 12 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217, щодо повного зарахування на рахунок із спеціальними використанням грошових коштів, отриманих від населення.

Між тим, колегія суддів зауважує, що у світлі приписів ч. 2 ст. 651 ЦК України, а також правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеного в постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, врахування якого згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України є обов`язковим при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. При цьому, вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

В даному випадку, наведені позивачем підстави розірвання договору в судовому порядку, правомірно оцінені судом як такі, що не доводять істотності порушення.

Як зазначалося вище, укладений між сторонами правочин спрямований на задоволення потреб позивача в отриманні фінансової послуги з приймання та переказу коштів, сплачених споживачами комунальних послуг. Сторони передбачили, що надання послуги здійснюється на оплатній основі.

Отже, утримання відповідних сум грошових коштів відповідачем не є позбавленням позивача значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору у порівнянні із грошовим зобов`язанням останнього щодо оплати послуг виконавця, адже, у даному випадку, не відбувається зменшення кількості майнового блага, яке КП «Теплопостачання міста Одеси» неодмінно отримало б за нормального перебігу подій.

З цих же підстав не заслуговують на увагу й доводи апелянта щодо позбавлення його права на отримання належних йому грошових коштів в розмірі 5 379 010, 77 грн, які повинні бути відраховані на його користь згідно встановленого НКРЕКП нормативу з грошових сум, що сплачують споживачі теплової енергії на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, оскільки такі твердження не доводять істотної різниці між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку позивачем не доведено наявності істотного порушення умов договору відповідачем, як правової підстави розірвання договору в судовому порядку згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених апеляційним судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для скасування правильного рішення місцевого суду відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 08.12.2020 у справі № 916/1224/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.06.2021.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.