ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/16897/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.02.2021

у справі №910/16897/20 (суддя - Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

до ОСОБА_1

про стягнення 79 518, 49 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (надалі - позивач, ТОВ "Нова Пошта") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 79 518, 49 грн, з яких: заборгованість за договором - 68 989, 16 грн, пеня - 3 008, 38 грн, 30% річних - 7 520, 95 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують здійснення господарської операції, оскільки за відсутності замовлення, оформленого у відповідності до умов договору та приписів закону, відсутні підстави для висновку, що за наданням певної послуги за встановлену плату у встановлений період часу звертався замовник.

Місцевий господарський суд зазначив, що додані позивачем односторонньо підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не можуть бути оцінені як достатні, допустимі та належні докази виконання сторонами договору експедиторських послуг, так само й надані рахунки-фактури не є доказами надання послуг, оскільки такі не є первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано п.п. 5.1 та 5.4 договору, зокрема те, що не підписання замовником (відповідачем) актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора (позивача) без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором.

Позивач вважає хибним висновок господарського суду про необхідність надання експрес-накладних, оскільки ТОВ "Нова Пошта" на виконання договірних відносин, надало ОСОБА_1 послуги з організації перевезення відправлень, які були відображені в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Скаржник звертає увагу, що жодного заперечення щодо позовної заяви чи актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від відповідача не надійшло, а тому ТОВ "Нова Пошта" вважає, що відповідач визнає заборгованість яка відображена в актах та уникає від її оплати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Владимиренко С.В.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 до надходження матеріалів даної справи до суду апеляційної інстанції. Витребувано матеріали справи №910/16897/20 з Господарського суду міста Києва.

15.03.2021 на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 надійшли матеріали справи №910/16897/20 з Господарського суду міста Києва.

У зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

07.04.2021 через відділ забезпечення автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява щодо усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої скаржник просив поновити законодавчо визначений строк на подання апеляційної скарги, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/16897/20 за апеляційною скаргою ТОВ "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (експедитор), та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (у подальшому змінено прізвище на ОСОБА_1 , замовник) шляхом підписання заяви про приєднання було укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №282276 (надалі - Договір), відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надати комплекс інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором (п. 2.2 Договору).

Умовами договору сторони погодили, що експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з Умовами, затвердженими експедитором, згідно пункту 2.3 Договору.

П. 2.4 Договору встановлено, що за надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Відповідно до п. 2.6 Договору, прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Пунктом 3.1.3 Договору визначено, що експедитор зобов`язується надати замовнику документи для оплати послуг. Податкова накладна надається експедитором замовнику в порядку та в строки, передбачені чинним законодавством України;

Згідно п. 3.3.2 Договору замовник зобов`язується відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Відповідно до п. 6.2.8 Договору, відповідальність експедитора за збереження відправлення припиняється з моменту його видачі одержувачу та після підписання останнім експрес-накладної.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Відповідно до вимог п. 5.3 Договору, експедитор до 10-го, 20-го та останнього числа кожного місяця складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним із способів на власний вибір:

- шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником (п. 5.3.1);

- шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4 договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказується замовником в заяві про приєднання (п. 5.3.2 Договору).

Пунктом 5.4 Договору визначено, що замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні і замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими документами для оплати наданих послуг.

За несвоєчасну та/або неповну оплату наданих послуг експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, і становить 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п. 6.3.1 Договору).

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту прийняття експедитором від замовника заяви про приєднання та діє до дати відмови будь-якої сторони від договору, але не раніше виконання однією із сторін взятих на себе обов`язків.

На підтвердження того, що у період з лютого 2020 року по березень 2020 року ТОВ "Нова Пошта" надавались відповідачеві послуги з організації перевезення відправлень за Договором, позивачем надані підписані ним у односторонньому порядку акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- №НП-003343350 від 10.02.2020 на суму 15 546, 68 грн;

- №НП-003388615 від 20.02.2020 на суму 18 920, 42 грн;

- №НП-003426510 від 29.02.2020 на суму 16 938, 65 грн;

- №НП-003458972 від 10.03.2020 на суму 12 096, 90 грн;

- №НП-003510374 від 20.03.2020 на суму 5 424, 01 грн;

- №НП-003554422 від 31.03.2020 на суму 62, 50 грн.

За наслідком наданих послуг, згідно вищенаведених актів, позивачем виставлено рахунки-фактури за аналогічними номерами та з відповідними сумами.

03.06.2020 позивачем було надіслано на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, проте лист повернувся відправникові у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відтак, позивач вважає, що у зв`язку із тим, що від відповідача письмової мотивованої відмови від підписання актів не надходило, тому останній прийняв без зауважень надані послуги позивачем, що є фактом визнання повного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, відповідно до пункту п. 5.4 Договору.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням,.

Частинами 1, 3 статті 933 ЦК України встановлено, що клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження того, що у період з лютого 2020 року по березень 2020 року останнім надавались відповідачеві послуги з організації перевезення відправлень за Договором, долучені до позовної заяви підписані у односторонньому порядку акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): №НП-003343350 від 10.02.2020 на суму 15 546, 68 грн; №НП-003388615 від 20.02.2020 на суму 18 920, 42 грн; №НП-003426510 від 29.02.2020 на суму 16 938, 65 грн; №НП-003458972 від 10.03.2020 на суму 12 096, 90 грн; №НП-003510374 від 20.03.2020 на суму 5 424, 01 грн; №НП-003554422 від 31.03.2020 на суму 62, 50 грн.

За наслідком наданих послуг, згідно вищенаведених актів, позивачем виставлено рахунки-фактури за аналогічними номерами та з відповідними сумами.

03.06.2020 позивачем було надіслано на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, проте лист повернувся відправникові у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до вимог п. 5.3 Договору, експедитор щомісячно складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним із зазначених у цьому пункті способом.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що акти наданих послуг, які датовані періодом з лютого 2020 року по березень 2020 року всупереч положенням п. 5.3 Договору направлені у паперових примірниках Укрпоштою одним листом у червні 2020 року.

При цьому, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, які були надіслані позивачем на адресу відповідача повернуті за зворотною адресою у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

Підпунктом 5.3.2 Договору передбачено, що одним із способів надсилання замовнику актів наданих послуг на підставі фактично наданих послуг є направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4. Договору.

Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доказів направлення таких актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів на зазначену у заяві-приєднанні адресі електронної пошти замовника у відповідності до п. 5.3.2 Договору до матеріалів справи не надано.

Відповідно до п. 2.6 Договору, прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених цим договором, оформлюється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Вищенаведеними умовами Договору передбачено обов`язок експедитора виконати вимоги п. 3.1.1, п. 3.1.2 Договору, лише після належного виконання яких, він повинен виконати п. 3.1.3 Договору щодо направлення документів для оплати послуг, а у замовника виникає обов`язок своєчасно підписати надані експедитором акти наданих послуг для засвідчення факту належного надання послуг експедитором за договором (п. 3.3.7 Договору) та здійснити оплату послуг експедитора за надані послуги згідно з чинними тарифами експедитора своєчасно та в повному обсязі (п. 3.3.8 Договору).

Проте матеріали справи не містять доказів того, що сторони фактично виконували вимоги Договору. Відсутні докази того, що замовник (відповідач), взагалі, звертався за наданням послуг до позивача на виконання умов укладеного договору, а також докази в підтвердження того, які саме послуги замовляв відповідач.

Крім того, позивачем не надано доказів, які діяли тарифи між сторонами договору на час надання послуг. В матеріалах справи відсутні «умови, затверджені експедитором», як то встановлено в п. 2.3 Договору, на підставі яких, в тому числі, позивач надає послуги експедитора.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до матеріалів справи не додано експрес-накладні на відправлення, які повинен був скласти відповідно до вимог п. 3.3.2 Договору відповідач, і на підставі яких зобов`язався діяти позивач - на виконання умов договору при наданні послуг експедитора.

У зв`язку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що неможливо дійти висновку про визначений замовником маршрут, про належне оформлення, передачу, прийняття вантажу до перевезення, місце відправлення та назву відправника. В матеріалах справи також відсутні транспортні документи про перевезення та доставку відправлень (вантажу) одержувачу, у разі якщо мало місце перевезення вантажу (відправлень).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 названої статті первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим судом про те, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У даному випадку, взагалі відсутні будь-які документи, які підтверджують здійснення господарської операції.

Таким чином, за відсутності замовлення, оформленого у відповідності до умов договору та приписів закону (ст.ст. 929, 933 ЦК України), відсутні підстави для висновку, що за наданням певної послуги за встановлену плату у встановлений період часу взагалі звертався замовник.

Відтак, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку, що додані односторонньо підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не можуть бути оцінені як достатні, допустимі та належні докази виконання сторонами договору експедиторських послуг. Так само й надані рахунки-фактури не є доказами надання послуг та здійснення господарської операції.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу, а також нарахованих на нього пені та 30% річних (як є похідними від основної вимоги), з огляду на те, що позивачем не надано будь-яких документів (доказів), які підтверджують здійснення господарської операції (щодо надання ним послуг відповідачу).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено факту надання відповідачу визначених Договором послуг та відповідно не обґрунтовано того, що у відповідача виник обов`язок з оплати послуг, що зазначені позивачем у односторонньо підписаних ним актах.

Позивачем не надано доказів як фактичного надання відповідачу послуг, так і доказів отримання відповідачем актів наданих послуг, з не підписанням яких протягом 2 робочих днів з дати отримання та без надання письмових пояснень п. 5.4 Договору пов`язує визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що акти наданих послуг хоча всі разом і направлялись відповідачу засобами поштового зв`язку, проте не були ним отримані. Доказів використання альтернативного способу направлення документів, що визначений договором, а саме шляхом направлення документів у електронному вигляді на повідомлену відповідачем у заяві-приєднання електронну адресу, - до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що позивачем не надано доказів узгодження сторонами або замовлення відповідачем послуг за договором, якими є експрес-накладні, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено за допомогою належних, допустимих та вірогідних доказів факту надання відповідачеві послуг, того, що такі послуги є прийнятими та відповідно такими, що підлягають оплаті.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Нова Пошта" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16897/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта".

4. Матеріали справи №910/16897/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 30.06.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк