ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

"29" червня 2021 р. Cправа № 902/872/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

за участю приватного виконавця Тимошука В.В., посвідчення №0466 від 20.02.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду подання приватного виконавця Тимощука В.В. про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням суду у справі

за позовом: Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 )

до: Фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 177 792,88 грн

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області знаходилася справа №902/872/20 за позовом Фізичної особи - підприємець Гриціва Олександра Михайловича до Фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича про стягнення 177 792,88 грн заборгованості за Договором поставки взуття № 01/02-1 від 01.02.2019, з яких 169 225,00 грн - основна заборгованість, 3 046,5 грн - інфляційні втрати, 5 521,83 грн - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.11.2020 позовні вимоги задовольнити частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича на користь Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича 169225,00 грн - основного боргу, 3046,05 грн - інфляційних втрат, 4595,75 грн. - 3% річних та 2653,00 грн. - витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення 926,08 грн - 3% річних та 22000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

15.12.2020р. на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

25.06.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшло подання №5538 від 23.06.2021 приватного виконавця Тимощука В.В. про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням суду у справі № 902/872/20.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судових справ раніше визначеному складу суду від 25.06.2021 р. дане подання передано на розгляд судді Маслію І.В.

Обґрунтовуючи вказане подання виконавець зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №64099551 з примусового виконання наказу №902/872/20 виданого 15.12.2020р. Господарським судом Вінницької області про стягнення з Фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича на користь Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича 169225,00 грн - основного боргу, 3046,05 грн - інфляційних втрат, 4595,75 грн. - 3% річних та 2653,00 грн. - витрат зі сплати судового збору. Станом на 23.06.2021р. сума заборгованості не погашена. Боржник з моменту відкриття виконавчого провадження всіляко уникає виконання зобов`язання з погашення заборгованості.

Ухвалою від 25.06.2021 року подання приватного виконавця №5538 від 23.06.2021р. призначено до розгляду в судовому засіданні на 29 червня 2021, в яке викликано приватного виконавця Тимощука В.В..

Сторони, відповідно до приписів ст. 337 ГПК України, про судове засідання не повідомлялись.

У відповідності до ч. 4 ст. 337 ГПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

На визначену судом дату в судове засідання з`явився приватний виконавець, який підтримав викладені у поданні обставини та просив його задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 29.06.2021, в зв`язку з неявкою приватного виконавця на проголошення вступна та резолютивна частина ухвали долучена до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали подання та додані до нього документи, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На виконанні у приватного виконавця Тимощука В.В., як приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області, перебуває виконавче провадження №64099551 з примусового виконання наказу №902/872/20 виданого 15.12.2020р. Господарським судом Вінницької області про стягнення з Фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича на користь Фізичної особи - підприємця Гриціва Олександра Михайловича 169225,00 грн - основного боргу, 3046,05 грн - інфляційних втрат, 4595,75 грн. - 3% річних та 2653,00 грн. - витрат зі сплати судового збору.

В ході вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем 12.01.2021 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про мінімальні витрати виконавчого провадження, про стягнення основної винагороди, про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника та про арешт коштів боржника.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, приватним виконавцем здійснено запити до державних органів з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, а також доходів боржника.

Згідно відповіді та ДФС України інформація щодо джерел отримання доходів боржником в ДРФО відсутня.

Згідно відповідей УПФУ в м. Вінниця встановлено, що боржник не перебуває на обліку як пенсіонер та офіційно не працює.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що боржнику нерухоме майно не належить.

Згідно відповіді МВС України відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповіді ДП «Український інститут інтелектуальної власності» об`єктів промислової власності, що належать боржнику, не виявлено.

Згідно відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України плавзасобами боржник не володіє.

Як зазначено приватним виконавцем в поданні постанову про відкриття виконавчого провадження боржник - ОСОБА_1 отримав особисто згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, боржник жодного разу не з`являвся до виконавця, не брав участь у виконавчому провадженні через представників, на рахунок приватного виконавця не надходили коштів для погашення боргу, на адресу не надсилалися пропозиції із погашенням боргу перед стягувачем за рахунок належного боржникові рухомого чи нерухомого майна.

З огляду на викладене, на думку приватного виконавця, боржник на даний час вчиняє всілякі дії (бездіяльність) спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок (частково або повністю) є можливість. Виконавець, в свою чергу, проводить всі необхідні дії для примусового виконання рішення, тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України, може спонукати боржника перестати ухилятися від виконання законного рішення суду та почати погашати заборгованість.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до підпункту 19 пункту 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

На виконання п. 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24 березня 2008 року №261/2008, щодо врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 р. № 25-32/463 № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

З аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можна дійти висновку, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право приватного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку: - коли ця особа є боржником; - невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Така ж позиція простежується у рішенні Європейського суду з прав людини щодо незаконності обмеження у праві виїзду за кордон у справі «Хлюстов проти Росії» (№ 28975/05). Суд звернув увагу на необґрунтованість обмеження права заявника залишити країну, оскільки причиною було зазначено лише факт несплати боргу, без пояснення, як заборона сприятиме швидшому його погашенню, з урахуванням індивідуальних особливостей заявника. ЄСПЛ дійшов висновку, що уряд порушив свої зобов`язання встановлювати такі обмеження виправдано і пропорційно, відповідно до частин 2 і 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну і обмеження цього права виключно на підставі закону і якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

При цьому, Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто, вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак, якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №910/8130/17.

Тобто, право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання грошового зобов`язання, а саме, до державного виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, а державний виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

За своєю суттю обмеження у праві виїзду за межі України є тим заходом, який застосовується судом по відношенню до боржника у випадку вжиття виконавцем всіх можливих від нього заходів спрямованих на виконання рішення суду, які як наслідок залишились безрезультатними, в зв`язку з чим виникає необхідність вжиття даного заходу як виключного.

Теоретично невиконання зобов`язання може бути зумовлено об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Даної правової позиції дотримуються апеляційні господарські суди України зокрема в постанові від 09.04.2019року у справі № 902/369/13-г та постанові від 08.04.2021 у справі № 922/3812/19.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Зокрема п. 14, 18, ч. 3 вище зазначеної статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У матеріалах справи відсутні, а приватним виконавцем не надані докази того, що боржник вчиняє свідомі діяння, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, при цьому маючи реальну можливість його виконання.

А саме приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №64099551 жодного разу не здійснено виклику боржника для надання останнім пояснень за фактом невиконання рішення суду.

Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Міністерства юстиції України Тимощука В.В. №5538 від 23.06.2021.

Суд зауважує, що відмова у задоволенні подання не обмежує право виконавця звернутися повторно до суду із таким клопотанням в разі зміни обставин.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 18, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Вінницької області Міністерства юстиції України Тимощука В.В. №5538 від 23.06.2021 про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи - підприємця Павленка Романа Олександровича у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням суду у справі №902/872/20 - відмовити повністю.

2. Згідно з приписами ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами п.29 ч.1 ст.255 ГПК України ухвалу щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Ухвалу надіслати учасникам справи та приватному виконавцю рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відому суду електронну адресу приватного виконавця: .

Дата складання повного тексту ухвали 30.06.2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул. Брюховицька, буд. 22 А, с. Рясне-Руське, Яворівський р-н, Львівська обл., 81085);

3 - відповідачу (вул. Ю. Смирнова, буд. 58, м. Вінниця, 21019).

4 - приватному виконавцю Тимощуку В.В. (вул. Соборна, 8, офіс 301, м. Вінниця, 21050)