ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 червня 2021 року Справа № 903/142/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Волиньтурист

про стягнення 1294212,00 грн

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Зміян М. В., довіреність № 30 від 06.01.2021;

від відповідача: Климець І. О., адвокат, ордер серії ВК № 1018554 від 22.03.2021;

від прокуратури: Рішко А. В., посвідчення № 059345 від 25.01.2021.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства Волиньтурист про стягнення 1294212 грн. безпідставно збережених коштів орендної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач упродовж періоду з 15.08.2016 до 24.10.2018 використовувало будівлю готелю ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності будь-яких правових підстав (права власності, користування, оренди, тощо), а також без сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.03.2021.

Ухвалою суду від 24.03.2021 позовну заяву заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України № 15-381вих-21 від 25.01.2021 залишено без руху; надано прокурору строк - 5 днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліку, а саме: надання доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

29.03.2021 від прокурора надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме: прокурором надано докази відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою суду від 30.03.2021 справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 21.04.2021.

19.04.2021 відповідач подав клопотання № 03-20-4 від 15.04.2021 про залишення позову без розгляду. Клопотання обгрунтоване тим, що твердження прокурора не є належним обґрунтуванням підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач вважає, що при поданні позову прокурор не обґрунтував та не надав належних доказів того, в чому полягають порушення інтересів держави, а також не обґрунтував підстав звернення до суду з позовом в інтересах держави, оскільки на даний час існує орган, а саме - Фонд державного майна України, який уповноважений представляти та захищати інтереси держави у таких правовідносинах, а також прокурор не обґрунтував які саме інтереси держави порушені, як це визначено ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Позивач 19.04.2021 через відділ документального забезпечення та контролю подав пояснення № 10-25-8330 від 14.04.2021, в яких фонд зазначає, що ПрАТ "Волиньтурист виселено з незаконно займаного об`єкту нерухомого майна, а саме готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дана обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Після визнання за державою в особі Фонду державного майна України права власності на приміщення готелю за адресою: АДРЕСА_1 , та прийняття судом рішення про виселення ПрАТ Волиньтурист, дане приміщення готелю у користування (оренду) ПрАТ "Волиньтурист" не передавалось, відповідні договори оренди державного майна з цим суб`єктом господарювання не укладались. Водночас, ПрАТ "Волиньтурист" добровільно займане приміщення на виконання рішення суду не звільнило та продовжувало ним користуватись упродовж періоду з 15.08.2016 до 24.10.2018 за відсутності на це правових підстав (права власності, користування, оренди тощо), а також без сплати орендної плати. Просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 19.04.2021 подав відзив на позов №03-11-20-3 від 15.04.2021, в якому зазначає, що позов є безпідставним та необґрунтованим і не підлягає до задоволення. 24.11.2016 органом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження 052968734 з примусового виконання наказу № 903/369/16-1 від 17.10.2016 Господарського суду Волинської області щодо виселення ПрАТ Волиньтурист з готелю Лісова пісня м. Ковель. Відповідно до постанови державного виконавця Мацюх Д.Ю. про повернення виконавчого документу стягувачу по виконавчому провадженню ВП 052968734 від 22.09.2017 року, наказ №903/369/16-1 від 17.10.2016 Господарського суду Волинської області щодо виселення ПрАТ Волиньтурист з готелю Лісова пісня м. Ковель було повернуто стягувачу, тобто Фонду державного майна України. Відповідач вважає, що станом на 22.09.2017 року, Фонд державного майна України відмовився приймати готель Лісова пісня на відповідальне зберігання. Відповідач стверджує, що ПрАТ Волиньтурист на виконання Угоди №73 від 17.02.2012 про взаємодію Фонду державного майна України та Федерації професійних спілок України, протягом усіх років зберігало, а також утримувало в належному стані майно готелю Лісова пісня, про що і визнає позивач у даній позовній заяві. Крім того, відповідач вважає, що позовні вимоги в даному випадку, є позовними вимогами щодо стягнення збитків у вигляді неотриманої орендної плати (упущеної вигоди) та виникає необхідність у дослідженні в діях відповідача складу цивільного правопорушення, а в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, як обов`язковий елемент складу правопорушення, із яким діюче законодавство пов`язує настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

21.04.2021 від прокуратури надійшла відповідь на відзив № 15-876вих-21 від 21.04.2021. Ознайомившись із доводами, викладеними відповідачем у відзиві, прокурор вважає, що останні являються необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Враховуючи наявність судових рішень, ПрАТ Волиньтурист зобов`язане було звільнити незаконно займане приміщення готелю ІНФОРМАЦІЯ_1 (виселитись з приміщення). При цьому, ПрАТ Волиньтурист не зверталось до суду із заявами про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду про виселення, чи зміну способу його виконання. Наявність постанови державного виконавця від 22.09.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу (з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження - стягувач не здійснив авансування витрат виконавчого провадження) жодним чином не свідчить про те, що ПрАТ Волиньтурист не зобов`язано було виконувати рішення суду про звільнення приміщення готелю ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не свідчить про те, що ПрАТ Волиньтурист упродовж періоду з 15.08.2016 до 24.10.2018 правомірно використовувало приміщення готелю. Інших будь-яких заперечень щодо фактичних обставин справи, в тому числі щодо використання приміщення готелю Лісова пісня упродовж періоду з 15.08.2016 до 24.10.2018 за відсутності на це правових підстав (права власності, користування, оренди тощо), а також без сплати орендної плати, відповідач у відзиві не наводить та не спростовує. Щодо доводів відповідача про відсутність вини у завданні збитків (шкоди) власнику нерухомого майна, що виключає можливість стягнення коштів, прокурор стверджує, що приміщення 5-поверхової будівлі готелю "Лісова пісня" загальною площею 5774,7 кв.м. є об`єктом державної власності (нерухомим майном), який зважаючи на вимоги Цивільного Кодексу України та Закону України Про оренду державного та комунального майна може використовуватись третіми особами лише на підставі та умовах договору найму (оренди), укладеному з власником майна. Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, регулюється главою 83 ЦК України. Немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

У запереченнях № 15-864вих-21 від 20.04.2021 на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, прокуратура зазначає, що ПрАТ Волиньтурист безпідставно зберегло у себе кошти орендної плати за фактичне незаконне користування приміщенням готелю Лісова пісня, які мали б бути перераховані до Державного бюджету, Фонд державного майна України жодних дій до захисту державних інтересів не вжив, до суду з відповідним позовом не звернувся. З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Волинською обласною прокуратурою 03.02.2021 за № 15- 248вих-21 на адресу Фонду державного майна України скеровано лист, у якому повідомлено уповноважений орган про наявність порушень закону зі сторони ПрАТ Волиньтурист, наявність порушень інтересів держави, зволікання відповідного органу у їх захисті та висловлено прохання про інформування прокуратури про те, чому не вживались заходи до захисту інтересів держави. На вказаний лист Фонд державного майна України листом від 23.02.2021 за № 1025-3786 повідомив Волинську обласну прокуратуру про те, що через відсутність державного фінансування не має можливості звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення з ПрАТ Волиньтурист безпідставно збережених коштів та пропонує прокурору самостійно вжити заходів до захисту державних інтересів в особі Фонду державного майна України, що беззаперечно вказує на бездіяльність уповноваженого органу. Прокуратура вважає, що в прокурора наявні права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.

В судовому засіданні 21.04.2021 судом ухвалено на місці відмовити в клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду (в ухвалі Господарського суду Волинської області від 12.05.2021 суд зазначив мотиви відхилення даного клопотання) було оголошено перерву до 12.05.2021.

У судовому засіданні 12.05.2021 суд на місці ухвалив строк підготовчого провадження продовжити на 30 днів- по 10.06.2021, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021.

25.05.2021 через систему Електронний суд Держане підприємство Управління справами ФДМУ подало заяву про вступ у справу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в якій просить визнати поважними причини пропуску строку на подачу такої заяви, а також подано позовну заяву, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в якій просить стягнути з ПАТ Волиньтурист на користь ДП Управління справами фонду державного майна України, що є балансоутримувачем нерухомого майна, 909192,21 грн, з них 776527,20 грн безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування приміщенням готелю Лісова пісня, загальною площею 5774,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інфляційні втрати у розмірі 132665,01 грн.

Ухвалою суду від 26.05.2021 повернуто позовну заяву Держаного підприємства Управління справами ФДМУ, оскільки її подано вже після закриття судом підготовчого провадження (12.05.2021), чим порушено строк подачі позову, тому у суду відсутні правові підстави для його прийняття, що є підставою для її повернення.

В судовому засіданні 26.05.2021 було оголошено перерву до 16.06.2021.

В судове засідання 16.06.2021 прокурор та представник позивача позов підтримали, просять його задовольнити повністю; представник відповідача позов заперечив, просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.11.2011 року у справі №5004/1997/11 позов виконуючого обов`язки Ковельського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено, а саме: визнано за державою в особі Фонду державного майна України право власності на готель "Лісова пісня", що розміщений за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язано Волинське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях Волиньтурист (м.Луцьк, пр.Президента Грушевського,33, код 02593659) повернути державі в особі Фонду державного майна України (м.Київ, вул. Кутузова,18/9, код 00032945) безпідставно набуте майно - готель "Лісова пісня", що розміщений за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що відповідач продовжував протиправно використовувати вищевказане майно, Фонд державного майна України звернувся до суду з позовом про виселення відповідача - ПрАТ Волиньтурист з незаконно займаного об`єкту нерухомого майна, а саме: готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.08.2016 у справі № 903/369/16 позов Фонду державного майна України задоволено повністю, а саме: виселено Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" (43005, м.Луцьк, проспект Президента Грушевського, 33, ) з незаконно займаного об`єкту нерухомого майна - готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ПрАТ «Волиньтурист» добровільно займане ним приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не звільнило та продовжувало користуватися ним у період з 15.08.2016 до 24.10.2018 без будь-яких правових підстав, що підтверджується: інформацією Головного управління ДПС у Волинській області від 23.03.2020 про сплату відповідачем податку на землю у 2016-2019 роках; інформацією ПрАТ «Волиньобленерго» про розірвання договору на постачання електричної енергії для потреб готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лише 10.12.2018; заявою ПрАТ «Волиньтурист» від 18.07.2019 № 81/1.6а про вчинення кримінального правопорушення особами Фонду державного майна України; постановою Наглядової ради ПрАТ «Волиньтурист`від 12.11.2018 № ПР-125-2 про припинення господарської та неможливість подальшого використання майна готелю «Лісова пісня».

Правовою підставою для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1294212,00 грн за період з 26.02.2018 по 24.10.2018 позивач вказує ст. ст. 1212, 1214 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту зобов`язань з набуття та збереження майна без достатньої правової підстави є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно зі статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Як слідує з витягу з ЄДРПОУ та Статуту ПрАТ «Волиньтурист» основним видом діяльності товариства є організація та здійснення туристичної діяльності.

Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування майном без належних на те правових підстав у сумі 1294212,00 грн за період з 26.02.2018 по 24.10.2018, тому нарахування мають здійснюватися на підставі додатку 2 «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», відповідно до якого орендна ставка за розміщення суб`єктів господарювання, що провадять туроператорську та турагентську діяльність, готелів становить 22 %.

Як вбачається зі змісту позовної заявим позивачем визначено розмір орендної плати виходячи з вартості орендованого майна, яка становить, згідно висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи, 8898342,25 грн, таким чином розмір річної орендної ставки становить 1957635,30 грн (8898342,25х22/100), відповідно місячної 163136,30 грн, денної 5437,80 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що загальна сума боргу за період з 26.02.2018 по 24.10.2018 становить 1315947,60 грн (242 дні х 5437,80 грн розмір денної орендної плати). Проте позивач просить стягнути з відповідача 1294212,00 грн, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог на підставі ч.2 ст. 237 ГПК України, тому з врахуванням розміру позовних вимог ця сума є обґрунтованою та підставною.

Щодо тверджень відповідача, що позивачем помилково застосовано до спірних правовідносин норми, які регулюють стягнення безпідставно збережених коштів, а саме ст. 1212 ЦК України, і вважає, що позовні вимоги, є вимогами щодо стягнення збитків у вигляді неотриманої орендної плати (упущеної вигоди) до яких слід застосовувати положення ст. 1166 ЦК України, то суд зазначає таке.

Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Судом встановлено, що відповідач - Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" примусово виселено з незаконно займаного об`єкту нерухомого майна - готелю "Лісова пісня", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішенням Господарського суду Волинської області від 15.08.2016 у справі № 903/369/16. З цього моменту відповідач використовував вказане майно без правовстановлюючих документів.

Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування майном без належних на те правових підстав у сумі 1294212,00 грн за період з 26.02.2018 по 24.10.2018 (з врахуванням строку позовної давності згідно ст. 267 ЦК України).

Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків), оскільки відносини з фактичного користування майном без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач майном, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ним, зобов`язаний повернути ці кошти власнику приміщення на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам майна відсутні.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що збитки за користування майном без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, у разі коли особа користувалася майном без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику майна на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 січня 2019 року у справі № 912/1188/17, від 21 січня 2019 року у справі № 902/794/17, від 06 лютого 2019 року у справі № 922/587/18 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 686/18993/17-ц (провадження № 61-48870св18).

Згідно ч.6 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи їх за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 1294212,00 грн безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування приміщення готелю «Лісова пісня» за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений прокуратурою судовий збір в сумі 19413,18 грн в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Волиньтурист (проспект Грушевського,33, м.Луцьк, Волинська область, 43005, ) на користь Фонду державного майна України (вул.Генерала Алмазова,18/9, м.Київ, 01133, код ЄДРПОУ 00032,00 грн (один мільйон двісті дев`яносто чотири тисячі двісті дванадцять гривень 00 коп.) безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування приміщення готелю «Лісова пісня» за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Волиньтурист (проспект Грушевського,33, м.Луцьк, Волинська область, 43005, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинської області, 43025, ) судовий збір у розмірі 19413,18 грн (дев`ятнадцять тисяч чотириста тринадцять гривень 18 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

25.06.2021.

Суддя А. С. Вороняк