ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2021 р. Cправа № 902/192/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Смичка Б.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" (вул. Мічуріна, 20, с. Руданське, Шаргородський район, Вінницька область, 23515)

про стягнення 700017,49 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № б/н та дати (вх. № 196/21 від 02.03.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільська Зоря" про стягнення грошових коштів в сумі 700 017,49 грн., а саме: суму несплаченої курсової різниці - 248 109,11 грн.; суму 48% річних - 159 363,54 грн.; суму пені - 39 840,88 грн.; суму штрафу - 214 816,00 грн. та суму інфляційних втрат - 37 887,96 грн.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позов залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

18.03.2021 до суду надійшла заява (вх. № 01-34/2540/21 від 18.03.2021) з матеріалами на виконання ухвали суду від 09.03.2021.

Ухвалою суду від 23.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/192/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 22.04.2021.

12.04.2021 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву № б/н від 08.04.2021 (вх. 01-34/3335/21 ) за підписом представника відповідача - адвоката Чоловського О.М.

За наслідками судового підготовчого засідання 22.04.2021 підготовче засідання відкладено на 18.05.2021, про що 22.04.2021 постановлено відповідну ухвалу.

26.04.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив б/н та дати (вх. № 01-34/3865/21).

Виконавши завдання підготовчого провадження, суд 18.05.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 17.06.2021, про що 18.05.2021 постановлено відповідну ухвалу.

На визначену дату судом в судове засідання представники позивача та відповідача не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, ухвалою суду від 18.05.2021 направленою на адреси учасників рекомендованою кореспонденцією.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 17.06.2021 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників справи.

В якості підстави заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на підставі Договору поставки № 62020Іл/7 від 28.12.2019 та Додатків до нього позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 2 367 080,11 грн.

Остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач зобов`язався здійснити до 15.10.200, проте, станом на 15.10.2020 не оплатив товар на суму 1 546 444,37 грн.

Також, відповідно до п. 3.2. Договору поставки №2020Іл/7 від 28.12.2019 р. сторони домовились, що у тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківському валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу : С =А1:А2*В, де С - сума належної оплати; В-ціна товару на момент підписання додатку, А1- (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів, А2- (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного додатку.

Станом на момент укладання Договору Поставки №2020Іл/7 від 28.12.2019 р. курс МВР України становив за 1 долар США -24 грн., а станом на момент здійснення повної оплати за договором (15.10.2020) курс МВР України становив за 1 долар США - 28.35 грн.

Таким чином відповідач повинен був сплатити суму заборгованості 15.10.2020 з урахуванням курсової різниці, проте останній прострочив виконання зобов`язань за Договором та відмовився сплачувати курсову різницю за Договором, розмір якої за розрахунком позивача складає 248 109,11 грн..

Поряд з цим, за порушення відповідачем строків оплати поставленого товару позивач, у відповідності до положень п.п. 7.1.1, п.7.7., 7.8.. Договору, нараховує та заявляє до стягнення 39 840,88 грн. пені, 214 816,00 грн. штрафу, 37 887,96 грн. інфляційних втрат та 159 363,54 грн. 48% річних.

Відповідач, у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову з наступних підстав.

По-перше, курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Отже, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток.

Крім того, відповідач, посилаючись на визначення позивачем заборгованості у валюті гривні України та звернення до суду з вимогою про стягнення суми грошових коштів в гривні, стверджує про відсутність у позивача права на стягнення курсової різниці.

По-друге, іноземна валюта індексації не підлягає, тому вимоги про відшкодування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, у якому сторони визначили грошовий еквівалент у доларах США, не є законними й обґрунтованими.

По-третє, у розділі 3 Договору, а саме п. 3.3.; 3.4. передбачено, що на підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару, Сторони впродовж трьох днів від дати остаточного розрахунку за Додатком до Договору поставки підписують Акт звіряння взаєморозрахунків. Ініціатива підписання вказаного Акту покладається на Покупця. При відсутності Акту звіряння взаєморозрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості товару не вважається виконаним що є підставою для стягнення штрафних санкцій. Проте, в даному випадку позивачем, в якості додатків до позовної заяви було долучено Акт звіряння взаєморозрахунків. Тому відповідач вважає, що вказаний документ позбавляє Позивача права вимоги сплати штрафних санкцій заявлених ним в позовній заяві, оскільки Акт звіряння взаємних розрахунків підписаний, а отже фактично підтверджує відсутність претензій щодо виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №2020Іл/7 від 28.12.2019.

По-четверте, відповідач вважає, що 48% річних визначених та обрахованих позивачем не підлягають стягненню. При цьому, відповідач посилається на правову позицію ВГСУ від 28.03.2017 у справі № 908/1771/16, де вища судова інстанція вказала на те, що при застосуванні відповідальності у вигляді 3 % річних до зобов`язань, які виражені у валюті, слід дотримувати подібного до «інфляційних» правового підходу. Зокрема, потрібно взяти до уваги, що цей вид відповідальності, як і інфляційні, регулюється однією статтею, а тому за своєю природою є одним видом штрафних санкцій.

По-п`яте, в разі подання позовної заяви та заявлених позовних вимог про стягнення грошових коштів, для розрахунку суми яких важливе значення має курс іноземних валют по відношенню до національної валюти, позивач в якості доказу повинен долучити документ із відображеними змінами курсу по відношенню до національної валюти, в конкретні періоди за які він просить суд прийняти рішення про стягнення грошових сум. Проте, в даному випадку, позивач до матеріалів справи долучив лише розрахунки, із зазначеним курсом іноземної валюти, без жодного посилання на джерело походження інформації про валютний курс.

По-шосте, п. 7.12 Договору передбачено, що сторона, котра підпала під дію форс-мажорних обставин звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором.

При цьому відповідач наголошує, що Договір поставки було укладено 28.12.2019 ( а саме до оголошення владою Китаю про витоки небезпечного вірусу, та введення карантинних заходів в Україні та світі) , а тому він не міг врахувати вплив непереборних обставин на ведення господарської діяльності СТОВ «Подільська Зоря».

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» до форс- мажорних обставин віднесено карантин.

Тому відповідач вважає, що підлягає звільненню від відповідальності у вигляді вище перерахованих видів відповідальності за часткове невиконання зобов`язань.

В свою чергу, у відповіді на відзив позивач наголошує, курсова різниця не є упущеною вигодою, як вказує відповідач, вона є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення та у даному випадку, не сплативши зазначену курсову різницю у визначений Сторонами у Додатках строк, відповідач таким чином завдав матеріальних збитків позивачу.

Щодо доводів відповідача з приводу Акту звіряння взаємних розрахунків позивач зазначає, що Акт надано до суду з метою відслідковування часу поставки, часу оплати за Договором відповідачем, та відповідно встановлення строку сплати за основною заборгованістю. З урахуванням того, що розрахунки за курсовою різницею мають бути погоджені обома сторонами, обов`язок відповідача був сплатити заборгованість з врахуванням курсової різниці та підписати Акт представниками обох сторін. Проте, відповідач відмовився сплачувати курсову різницю, тому Акт підписано виключно з боку позивача щодо сплати основної заборгованості за Договором.

Щодо впливу карантину, як форс-мажорної обставини, позивач зауважує, що постанова КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» не передбачала заборон та перешкод у здійснення сільськогосподарської діяльності. Відповідач посилається на загальновизнані обставини, які ускладнили життя громадян, проте не довів яким чином введення карантину вплинуло на здійснення ним господарської діяльності, зокрема не навів жодного факту на підтвердження цих обставин.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (позивач, за Договором Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Подільська Зоря» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 2020Іл/7 (надалі Договір)

Умовами Договору, а саме п.1.1., сторони обумовили, що Постачальник, в терміни, визначені Договором, зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціпу), визначену Договором.

Заданим Договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються Додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього Договору. (п. 2.1. Договору)

За змістом п. 2.2. Договору ціна продукції, що поставляється за цим Договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР. Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.

Загальна сума Договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього Договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною Договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару). (п. 2.3. Договору)

У пункті 3.1. Сторони визначили, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного Договору.

Відповідно до п. 3.2. Догвоору, в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:

С = А1 / А2 х В

Де С - сума належна до оплати;

В - ціна Товару па момент підписання Додатку;

А1 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів;

А2 - (курс МВР дол. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2. Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати Товару з врахуванням п. 3.2. даного Договору, Сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків». Ініціатива підписання «Акту звіряння взаємних розрахунків» покладається на Покупця. (п. 3.3. Договору)

При відсутності підписаного сторонами «Акту звіряння взаємних розрахунків», зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами Договору. (п. 3.4. Договору)

Згідно п. 4.1. Договору строк поставки Товару визначається у відповідних Додатках до цього Договору.

Пунктом 7.1.1. Договору Сторони передбачили відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни від суми боргу за кожний день прострочення.

В разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. (п. 7.7. Договору)

Крім того, в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого Товару. (п. 7.8. Договору)

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох Сторін і діє до повних розрахунків. (п. 11.2. Договору)

В межах Договору Сторонами підписано Додатки до Договору №1 від 28.12.2019, № 2 від 30.01.2020, № 3 від 31.01.2020, № 4 від 18.02.2020, № 5 від 24.03.2020, № 6 від 11.06.2020, якими погоджено асортимент, кількість, ціну, еквівалент вартості Товару, умови поставки та порядок розрахунків за Товар, що поставляється. Додатками визначено офіційний курс долара США щодо гривні станом на день складання кожного з Додатків, та погоджено, що оплата вартості Товару, зазначеного в Додатках, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів та який не може бути нижче ніж курс долара США/Євро на день укладення кожного з Додатків.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № 2020Іл/7 від 28.12.2019 поставлено товар на загальну суму 2 303 828,35 грн., в розрізі по Додатках:

Додаток №1 від 28.12.2019 - поставлено Товар на суму 895 070,09 грн., що підтверджується видатковою накладною №8619 від 28.12.2019 та довіреністю №73 від 28.12.2019. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 20% вартості Товару в строк до 17.01.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 15.10.2020;

Додаток №2 від 30.01.2020 - поставлено Товар на суму 412 432,69 грн., що підтверджується видатковою накладною №164 від 31.01.2020, та довіреністю №5 від 31.01.2020. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 20% вартості Товару в строк до 10.02.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 15.10.2020;

Додаток №3 від 31.01.2020 - поставлено Товар на суму 316 872,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №176 від 31.01.2020, та довіреністю №6 від 31.01.2020. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 100% вартості Товару в строк до 31.01.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 31.01.2020;

Додаток №4 від 18.02.2020 - поставлено Товар на суму 285 191,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №218 від 21.02.2020, та довіреністю №13 від 21.02.2020. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 10% вартості Товару в строк до 24.02.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 15.10.2020;

Додаток №5 від 24.03.2020 - поставлено Товар на суму 299 573,05 грн., що підтверджується видатковою накладною №1609 від 08.04.2020, та довіреністю №28 від 08.04.2020. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 20% вартості Товару в строк до 25.03.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 15.10.2020;

Додаток №5 від 11.06.2020 - поставлено Товар на суму 94 688,72 грн., що підтверджується видатковою накладною №3234 від 12.06.2020 та довіреністю №28 від 12.06.2020. Терміни оплати згідно п. 3 Додатку наступні: 100% вартості Товару в строк до 10.07.2020, остаточний розрахунок за отриманий товар - до 10.07.2020.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 2 054 319,43 грн. Докази розрахунків судом досліджено та прийнято:

виписка банку за 15.01.2020 на суму 179 014,02 грн.;

виписка банку за 10.02.2020 на суму 145 738,30 грн.;

виписка банку за 18.02.2020 на суму 28 519,18 грн.;

виписка банку за 25.03.2020 на суму 59 914,61 грн.;

виписка банку за 14.04.2020 на суму 94 688,72 грн.;

виписка банку за 03.12.2020 на суму 546 444,60 грн.;

виписка банку за 18.12.2020 на суму 1 000 000,00 грн.

Окрім того, за даними Акту звірки взаєморозрахунків за період січень 2018 року - грудень 2020 року відповідачем 14.09.2020 повернуто позивачеві товар на суму 316 872,00 грн.

При цьому суд зважає, що матеріали справи не містять, і сторонами не надано відповідної накладної на повернення товару. Водночас, з огляду на те, що дана обставина визнається сторонами, тому, в силу приписів ч. 1 ст. 75 ГПК України, не потребує доказування.

За таких обставин, станом на момент звернення з позовом до суду відповідач оплатив вартість Товару, визначену в Додатках та накладних. При цьому, за доводами позивача, проведені відповідачем платежі не включають в себе сплату курсової різниці вартості Товару.

За розрахунком позивача, курсова різниця за Договором становить 248 109,11 грн., яка заявлена до стягнення в позовній заяві.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими Додатками до Договору, видатковими накладними та довіреностями підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 2 303 828,35 грн., а з виписок банку по рахунку позивача вбачається, що відповідач оплатив визначену у видаткових накладних вартість Товару. Поряд з цим останнім не сплачено курсової різниці вартості поставленого Товару, розмір якої, за розрахунком позивача, становить 248 109,11 грн. При цьому суд зауважує, що суму курсової різниці позивачем нараховано за наступними Додатками до Договору: № 1 від 28.12.2019, № 2 від 30.01.2020, № 4 від 18.02.2020 та № 5 від 24.03.2020

Детально дослідивши наданий позивачем розрахунок курсової різниці вартості Товару судом виявлено помилки, які полягають в наступному.

Так, відповідно до Додатку № 1 до Договору Сторонами визначено офіційний курс долара США щодо гривні - 24,00 грн.

Остаточний розрахунок за отриманий товар за Додатком № 1 - до 15.10.2020.

При розрахунку курсової різниці вартості товару позивачем за основу береться курс долара США щодо гривні станом на 15.10.2020.

Водночас, за змістом п. 1 Додатку № 1 оплата вартості товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Як встановлено судом, суму вартості товару поставленого за Додатком №1 відповідачем сплачено трьома платежами, а саме:

15.01.2020 сплачено 179 014,02 грн., що становить 20% вартості товару, на яку позивачем не нараховується курсова різниця;

решта 80% вартості товару відповідачем сплачено за платежами 03.12.2020 - 546 444,37 грн., та 18.12.2020 - 169 611,70 грн.

Виходячи з наведених положень Додатку №1 курсова різниця вартості товару обраховується виходячи з курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України станом на 02.12.2020 та 17.12.2020.

Провівши власний розрахунок курсової різниці вартості товару за Додатком № 1 судом отримано наступні результати.

Платіж на суму 546 444,37 грн. від 03.12.2020

546 444,37 грн. / 28,32 грн. (курс долара США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті платежу 02.12.2020) * 24,00 грн. (курс долара США до гривні, що погодженого сторонами в Додатку ( 28.12.2019) = 644 804,49 грн.

Курсова різниця вартості товару становить 644 804,49 грн. - 546 444,37 грн. = 98 360,12 грн.

Платіж на суму 169 611,70 грн. від 18.12.2020

169 611,70 грн. / 27,84 грн. (курс долара США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті платежу 17.12.2020) * 24,00 грн. (курс долара США до гривні, що погодженого сторонами в Додатку (28.12.2019) = 196 749,57 грн.

Курсова різниця вартості товару становить 196 749,57 грн. - 169 611,70 грн. = 27 137,87 грн.

Загальний розмір курсової різниці вартості товару за Додатком №1 становить 125 497,99 грн.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору Сторонами визначено офіційний курс долара США щодо гривні - 24,59 грн., тоді як в розрахунку позивач визначає курс долара США щодо гривні станом на день поставки товару - 31.01.2020.

Остаточний розрахунок за отриманий товар за Додатком № 2 - до 15.10.2020.

При розрахунку курсової різниці вартості товару позивачем за основу береться курс долара США щодо гривні станом на 15.10.2020.

Водночас, за змістом п. 1 Додатку № 2 оплата вартості товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Як встановлено судом, суму вартості товару поставленого за Додатком №2 відповідачем сплачено двома платежами, а саме:

10.02.2020 сплачено 145 738,30 грн., що становить 20% вартості товару, на яку позивачем не нараховується курсова різниця;

решта вартості товару в розмірі 266 694,39 грн. відповідачем сплачено 18.12.2020.

Виходячи з наведених положень Додатку №2 курсова різниця вартості товару обраховується виходячи з курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України станом на 17.12.2020.

Провівши власний розрахунок курсової різниці вартості товару за Додатком № 2 судом отримано наступні результати.

266 694,39 грн. / 27,84 грн. (курс долара США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті платежу 17.12.2020) * 24,59 грн. (курс долара США до гривні, що погоджено сторонами в Додатку ( 30.01.2020) = 301 942,62 грн.

Загальний розмір курсової різниці вартості товару за Додатком №2 становить 35 248,23 грн. (301 942,62 грн. - 266 694,39 грн.)

Відповідно до Додатку № 4 до Договору Сторонами визначено офіційний курс Євро щодо гривні - 26,4772 грн.

Остаточний розрахунок за отриманий товар за Додатком № 4 - до 15.10.2020.

При розрахунку курсової різниці вартості товару позивачем за основу береться курс Євро щодо гривні станом на 15.10.2020.

Водночас, за змістом п. 1 Додатку № 4 оплата вартості товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу Євро на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Як встановлено судом, суму вартості товару поставленого за Додатком №2 відповідачем сплачено двома платежами, а саме:

18.02.2020 сплачено 28 519,18 грн., що становить 10% вартості товару, на яку позивачем не нараховується курсова різниця;

решта вартості товару в розмірі 256 672,62 грн. відповідачем сплачено 18.12.2020.

Виходячи з наведених положень Додатку №4 курсова різниця вартості товару обраховується виходячи з курсу продажу Євро на міжбанківському валютному ринку України станом на 17.12.2020.

Провівши власний розрахунок курсової різниці вартості товару за Додатком № 4 судом отримано наступні результати.

256 672,62 грн. / 34,1095 грн (курс Євро до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті платежу 17.12.2020) * 26,4772 грн (курс Євро до гривні, що погоджено сторонами в Додатку ( 18.02.2020) = 330 660,90 грн.

Загальний розмір курсової різниці вартості товару за Додатком №4 становить 73 988,28 грн. (330 660,90 грн. - 256 672,62 грн.)

Відповідно до Додатку № 5 до Договору Сторонами визначено офіційний курс долара США щодо гривні - 27,65 грн.

Остаточний розрахунок за отриманий товар за Додатком № 5 - до 15.10.2020.

При розрахунку курсової різниці вартості товару позивачем за основу береться курс долара США щодо гривні станом на 15.10.2020.

Водночас, за змістом п. 1 Додатку № 5 оплата вартості товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.

Як встановлено судом, суму вартості товару поставленого за Додатком №5 відповідачем сплачено двома платежами, а саме:

25.03.2020 сплачено 59 914,61 грн, що становить 20% вартості товару, на яку позивачем не нараховується курсова різниця;

решта вартості товару в розмірі 239 658,44 грн. відповідачем сплачено 18.12.2020.

Виходячи з наведених положень Додатку №5 курсова різниця вартості товару обраховується виходячи з курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України станом на 17.12.2020.

Провівши власний розрахунок курсової різниці вартості товару за Додатком № 5 судом отримано наступні результати.

239 658,44 грн. / 27,84 грн. (курс долара США до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, на дату, що передує даті платежу 17.12.2020) * 27,65 грн. (курс долара США до гривні, що погоджено сторонами в Додатку ( 24.03.2020) = 241 305,15 грн.

Загальний розмір курсової різниці вартості товару за Додатком №5 становить 1 646,71 грн. (241 305,15 грн. - 239 658,44 грн.)

Таким чином, загальний розмір курсової різниці вартості товару за Договором за розрахунком суду становить 236 381,21 грн.

З урахуванням наведеного позивачем безпідставно заявлено до стягнення 11 727,90 грн. курсової різниці вартості товару (248 109,11 грн. - 236 381,21 грн. = 11 727,90 грн.), що є підставою відмови для відмови в позові в цій частині.

Заперечення відповідача щодо вимоги про стягнення курсової різниці вартості товару судом визнаються безпідставними з огляду на наступне.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої стаття 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим частина друга цієї норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За умовами укладеного між сторонами у справі Договору поставки з урахуванням Додатків до нього ціни за цим Договором не є остаточними Положеннями Додатків до Договором визначено порядок зміни ціни вартості товару результатом перерахунку (коригування) орієнтовної ціни. Такий перерахунок полягає у тому, що фактично здійснені Покупцем платежі в рахунок оплати товару за орієнтовною сумою договору коригуються на курс долара США/Євро до гривні станом на дату, що передує даті оплати товару. Тобто за умовами Договору ці платежі підлягають перерахуванню за погодженою Сторонами формулою, за результатом чого визначається сума доплати, яка фактично є сумою курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору).

Відтак, курсова різниця не є упущеною вигодою, як наголошує відповідач, а є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 37 887,96 грн. інфляційних втрат, 159 363,54 грн. 48% річних, 39 840,88 грн. пені та 214 816,00 грн. штрафу.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 37 887,96 грн. інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

За розрахунком позивача інфляційні втрати нараховуються на суму боргу в розмірі 1 546 444,37 грн. за період з 16.10.2020 по 17.12.2020, з урахуванням здійсненого відповідачем 03.12.2020 платежу на суму 546 444,37 грн. Розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 29 103,78 грн.

Також позивачем нараховуються інфляційні втрати на суму курсової різниці в розмірі 248 109,11 за період з 16.10.2020 по 26.02.2021, розмір яких становить 8 784,18 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат суд дійшов висновку про часткове задоволення вказаної вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Поряд з цим, частина друга вказаної норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

З огляду на викладене норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такий правовий висновок Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, правовідносини в якій є подібними правовідносинам у цій справі.

Як уже зазначалося за умовами укладеного між сторонами у справі Договору поставки остаточна ціна товару (сума договору) визначається за результатом перерахунку (коригування) орієнтовної ціни. Такий перерахунок полягає у тому, що фактично здійснені Покупцем платежі в рахунок оплати товару за орієнтовною сумою договору коригуються на курс долара США/Євро до гривні станом на дату, що передує даті оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України частиною першою покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже умови укладеного між сторонами у справі Договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями ст. 632 ЦК України.

З огляду на викладене, грошове зобов`язання Покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена у Додатках до Договору умова про здійснення оплати товару виходячи із курсу продажу долара США/Євро на міжбанкіському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, має на меті поновити увесь обсяг втрат вартості товару, які позивач як постачальник отримав унаслідок зміни курсу гривні до долара США/Євро. Отже враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу долара США/Євро до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти. У такому разі стягнення інфляційних втрат, нарахованих на орієнтовну суму заборгованості, суперечить частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. У разі, якщо матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці, стягнення інфляційних втрат є недопустимим та призведе до подвійного стягнення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі № 910/11077/20.

З урахуванням наведеного, зважаючи на правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 29 103,79 грн.

Поряд з цим, якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку (у даному випадку - 15.10.2020) у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму курсової різниці вартості товару є правомірним.

Провівши власний розрахунок інфляційних втрат на суму курсової різниці вартості товару, з огляду на допущення позивачем помилки в розрахунку курсової різниці, що призвів до завищення суми, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача 8 784,18 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму курсової різниці.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 159 363,54 грн. - 48% річних, суд виходить з наступного.

За розрахунком позивача 48% річних нараховуються на суму боргу в розмірі 1 546 444,37 грн. за період з 16.10.2020 по 17.12.2020, з урахуванням здійсненого відповідачем 03.12.2020 платежу на суму 546 444,37 грн. Розмір 48% річних за вказаний період складає 115 710,60 грн.

Також позивачем нараховуються 48% річних на суму курсової різниці в розмірі 248 109,11грн. за період з 16.10.2020 по 26.02.2021, розмір яких становить 43 652,94 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, п. 7.7. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 48%.

Таким чином, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 48% річних є правомірною та обґрунтованою, оскільки відповідає умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіривши розрахунок 48% річних нарахованих на суму заборгованості по орієнтовній вартості товару та провівши власний розрахунок на суму курсової різниці вартості товару судом отримано загальну суму 48% річних в розмірі 158 611,52 грн., що зумовлює часткове задоволення вимоги позивача про стягнення 48% річних в сумі 159 363,54 грн. (розрахунок додається)

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 39 840,88 грн. пені та 214 816,82 грн. штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 7.1.1. Договору Сторони передбачили відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни від суми боргу за кожний день прострочення.

Крім того, в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30% від суми несвоєчасно сплаченого Товару. (п. 7.8. Договору)

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення пені та штрафу відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України, відтак є правомірними та обґрунтованим.

При цьому судом враховується, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України. А тому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17.

Перевіривши розрахунок пені нарахованої на суму заборгованості по орієнтовній вартості товару та провівши власний розрахунок на суму курсової різниці вартості товару судом отримано загальну суму пені в розмірі 39 669,23 грн. (розрахунок додається)

Відтак вимога позивача про стягнення 39 840,88 грн. пені підлягає частковому задоволенню, в розмірі, визначеному судом.

При перевірці розрахунку штрафу з суми заборгованості за Додатком №1 в розмірі 716 056,07 грн., судом встановлено, що штраф обраховано арифметично вірно, у відповідності до положень п. 7.8. Договору поставки. Виходячи з викладеного та враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині оплати товару, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафу, позовна вимога про стягнення штрафу, визнається судом обґрунтованою та законною, в тому підлягає до задоволення.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Посилання відповідача на те, що він звільняється від відповідальності за прострочення оплати внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли в результаті встановлення карантину, судом відхиляється з таких мотивів.

В ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п.7.11 Договору Сторона звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання зобовязань за цим Договором у випадку, якщо таке невиконання було спричинене форс-мажорними обставинами, які виникли після підписання цього Договору та не могли бути відвернені розумними діями сторін. Фос-мажорні обставини означають надзвичаіні обставини, яких не можна запобігти за існуючих обставин. До таких надзвичайних обставин входять страйк, повінь, пожежа, землетрус, війна, дії українських та іноземних органів, але не обмежеючись цим. Сторона що зазнала впливу таких дій не пізніше пяти днів від дати їх початку повинна повідомити іншу Сторону.

В ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" (від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР; зі змінами, внесеними згідно із Законом № 530-IX від 17.03.2020) вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

Матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором. Таких документів відповідачем до суду надано не було.

Щодо інших доводів відповідача, суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч. 1ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 9 873,94 грн.

Витрати відповідача на правничу допомогу, про які йдеться у відзиві на позовну заяву, відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд залишає за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Подільська Зоря».

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Подільська Зоря» (вул. Мічуріна, 20, с. Руданське, Шаргородський район, Вінницька область, 23515; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул. Машинобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162; ) 236 381 грн. 21 коп. - суму курсової різниці вартості товару; 39 669 грн. 23 коп. - пені; 158 611 грн. 52 коп. - 48% річних; 8 784 грн. 18 коп. - інфляційних втрат; 214 816 грн. 82 коп. - штрафу та 9 873 грн. 94 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу залишити за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Подільська Зоря».

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на наступну електронну адресу представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29 червня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Машинобудівників, буд. 4-В, смт. Чабани, Києво-Святошинський район, Київська область, 08162)

3 - відповідачу (вул. Мічуріна, 20, с. Руданське, Шаргородський район, Вінницька область, 23515)