РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/3353/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Рихальський завод сухого молока»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Іщенко Д.Ю.
від відповідача:Грищенко К.В., Маврічева К.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рихальський завод сухого молока» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі - «Комітет») про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №127-26/02-56 від 04.01.2021 про результати розгляду заяви, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати таке рішення недійсним та зобов`язати відповідача розпочати розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за заявою Товариства про притягнення Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атріум» до відповідальності за недобросовісну конкуренцію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що оскаржуване рішення прийняте Комітетом за результатами розгляду заяви позивача є правомірним, оскільки заявником не доведено, що дії ТОВ «Торговий дім «Атріум» мають характер неправомірних. Крім того, відповідач вказує на те, що вимога про зобов`язання розпочати розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за заявою позивача задоволенню не підлягає, оскільки вказані повноваження є дискреційними, а суд не вправі вказувати суб`єкту владних повноважень на те, які рішення він повинен приймати.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наголошує на своїй позиції щодо неправомірності оскаржуваного рішення Комітету про відмову у розгляді справи за його заявою.

Протокольною ухвалою суду від 17.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.05.2021.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідача в судове засідання з`явилися, надали пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували.

В судовому засіданні 31.05.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до Комітету із заявою від 04.12.2020 про притягнення ТОВ «Торговий дім «Атріум» до відповідальності за недобросовісну конкуренцію, в якій просило притягнути таку юридичну особу та інших осіб, які перебувають з нею у відносинах контролю та підпорядкування і які причетні до вчинених порушень, а саме незаконного використання фірмового найменування Товариства та введення споживачів в оману до відповідальності за порушення статей 4 і 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Вказана заява мотивована тим, що в липні 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000001 щодо службових та інших осіб ТОВ «Торговий дім «Атріум», які звинувачені у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 229 Кримінального кодексу України, у вигляді незаконного використання фірмового найменування Товариства та Комунального підприємства «Магдалинівський маслозавод».

Зокрема, ТОВ «Торговий дім «Атріум» тривалий час займалося фальсифікацією продуктів харчування, в тому числі молока сухого знежиреного та молока сухого незбираного, які вводилися в господарський обіг з використанням фірмового найменування Товариства, що свідчить про наявність, на думку заявника, підстав стверджувати про вчинення порушень, передбачених положеннями статей 4 і 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

За наслідками розгляду поданої заяви, Комітет листом №127-26/02-56 від 04.01.2021 повідомив заявника про відмову у розгляді справи у зв`язку з тим, що надані Комітету документи не дозволяють зробити висновки щодо наявності у діях ТОВ «Торговий дім «Атріум» ознак порушення, передбаченого ст. 4 та ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Спір у справі виник у зв`язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача у розгляді справи за його заявою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про антимонопольний комітет України» під час розгляду заяв і справ про узгоджені дії, концентрацію, про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень, рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, контролю за узгодженими діями, концентрацією органи та посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів. Втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та суб`єктів господарювання, а також політичних партій та інших об`єднань громадян чи їх органів у діяльність Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень забороняється, за винятком випадків, визначених законами України.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції. У випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи, у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення.

Процесуальні засади діяльності органів Антимонопольного комітету України щодо захисту від недобросовісної конкуренції, зокрема розгляд справ про недобросовісну конкуренцію, порядок виконання рішень та розпоряджень органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень, їх перевірка, перегляд, оскарження та гарантії учасників процесу, інші питання щодо захисту від недобросовісної конкуренції регулюються законодавством про захист економічної конкуренції з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ст. 27 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»).

Окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення) органами Антимонопольного комітету України відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлюють Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 N 5 (далі по тексту - Правила розгляду справ).

Пунктом 14 розділу IV «Підстави для початку розгляду справ» Правил розгляду справ внормовано, що органи Комітету розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за підставами, визначеними статтями 36 і 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Відповідно до п. 19 розділу IV Підстави для початку розгляду справ Правил розгляду справ, заява про порушення розглядається протягом 30 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.

У разі не виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений відмовляє у розгляді справи, про що письмово повідомляється заявнику (п. 20 розділу IV Підстави для початку розгляду справ Правил розгляду справ).

Заявнику може бути відмовлено у розгляді справи на підставі частини другої статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції», коли дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не мають відчутного впливу на умови конкуренції на ринку. Вирішуючи це питання, органи Комітету виходять зокрема з розміру збитків, завданих чи які можуть бути завдані суспільству чи окремим особам унаслідок порушення, можливості припинення порушення та усунення його наслідків без порушення справи (п. 20 - 1 розділу IV. Підстави для початку розгляду справ Правил розгляду справ).

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 39 Законом України «Про захист економічної конкуренції» заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Товариство звернулося до Комітету із заявою про порушення, тобто є заявником у розумінні приписів статті 39 Закону «Про захист економічної конкуренції».

Позивачу листом №127-26/02-56 від 04.01.2021 надано відповідь про відмову в розгляді справи.

Виходячи із системного аналізу положень статей 7, 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та пункту 20 Правил розгляду справ, відмова Комітету в розгляді справи, оформлена листом (а не розпорядженням), по свій суті є рішенням Комітету, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17.

Як зазначалося раніше, за результатами розгляду заяви позивача Комітет листом №127-26/02-56 від 04.01.2021 повідомив його про те, що у Комітету відсутні підстави стверджувати, що в діях ТОВ «Торговий дім «Атріум» містяться ознаки порушення, передбачені статтями 4 та 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Позивач зазначає, що під час розгляду Комітетом його заяви, не було дотримано повного, всебічного та об`єктивного дослідження порушених у заявах питань та, в порушення приписів п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державним уповноваженим не надано мотивованої відповіді про відмову у розгляді справи за заявою позивача про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яка б обґрунтувала відсутності в діях ТОВ «Торговий дім «Атріум» ознак порушень, передбачених Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Чинним законодавством майже не врегульовано процедури та критеріїв, за якими АМК ухвалює рішення про відкриття чи відмову в розгляді заяви, відтак рішення АМК про відмову має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, та повинне розкривати заявникові мотиви його ухвалення.

У вирішенні господарським судом спору щодо визнання недійсним (незаконним) рішення про початок розгляду справи чи відмову в розгляді заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження або рішення; разом з тим підлягає встановленню наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження (рішення) з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав.

Стаття 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» визначає останню як будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності.

Відповідно до статті 15-1 цього ж Закону поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб`єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб`єкта господарювання.

Інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб`єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають; містять посилання на обсяги виробництва, придбання, продажу чи поставки товарів, виконання робіт, надання послуг, яких фактично не було на день поширення інформації.

Для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як недобросовісної конкуренції необов`язково з`ясовувати настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, настання інших відповідних наслідків. Достатньо встановити сам факт вчинення дій, визначених законом як недобросовісна конкуренція (статті 5, 7, 11, 13-15 і 19 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»), або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання (статті 6 і 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», статті 4, 6, 8, 15-1, 16-18 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»).

Відтак, складовою частиною порушення, яке кваліфікується за статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», є дії суб`єкта, які направлені на здобуття неправомірних переваг у конкуренції, поширюючи інформацію, що вводить в оману невизначене коло осіб стосовно продукції власного виробництва.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» неправомірним є використання імені, комерційного (фірмового) найменування, торговельної марки (знака для товарів і послуг), рекламних матеріалів, оформлення упаковки товарів і періодичних видань, інших позначень без дозволу (згоди) суб`єкта господарювання, який раніше почав використовувати їх або схожі на них позначення у господарській діяльності, що призвело чи може призвести до змішування з діяльністю цього суб`єкта господарювання.

Комерційне (фірмове) найменування необхідно відрізняти від найменування юридичної особи (частина перша статті 90 ЦК України); найменування юридичної особи не є об`єктом права інтелектуальної власності, оскільки пов`язані з його використанням правовідносини регулюються переважно нормами корпоративного законодавства, а також законодавства, яке регулює відносини пов`язані із державною реєстрацією юридичної особи, її участю в судових спорах, сплатою податків.

Фірмове найменування охороняється в усіх країнах Союзу без обов`язкового подання заявки чи реєстрації і незалежно від того, чи є воно частиною товарного знака (стаття 8 Паризької конвенції про охорону промислової власності).

Порядок набуття прав на комерційне (фірмове) найменування не передбачає виконання формальних процедур реєстрації та набуття статусу об`єкта інтелектуальної власності для виникнення однойменного об`єкта правової охорони.

З огляду на наведене, можуть бути визнані актом недобросовісної конкуренції будь-які дії, здатні викликати змішування відносно підприємства, товарів чи промислової або торговельної діяльності конкурента, в тому числі й дії, пов`язані з використанням позначень, які у встановленому порядку не було зареєстровано як об`єкти інтелектуальної власності (торговельні марки; промислові зразки, тощо).

В той же час, як свідчать матеріали справи та встановлено в межах кримінального провадження, ТОВ «Торговий дім «Атріум» не мало власних виробничих потужностей для виробництва будь-якої продукції.

Більш того, позивачем не надано доказів того, що дії ТОВ «Торговий дім «Атріум» мають характер неправомірного використання комерційного (фірмового) найменування, яке може призвести до змішування з діяльністю Товариства.

Натомість, в межах кримінального провадження №0000001 встановлено, що ТОВ «Торговий дім «Атріум» використовує повне комерційне найменування, адресу потужностей на етикетках, супровідній документації до продукції, а також реалізує продукцію від імені юридичної особи Товариства.

Тобто, в діях ТОВ «Торговий дім «Атріум» (його посадових чи службових осіб) наявні ознаки саме кримінального правопорушення, і за наслідками проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000001 був затверджений обвинувальний акт.

Більш того, Товариство скористалося своїм правом та заявило в межах вказаного кримінального провадження позов про стягнення збитків, завданих у зв`язку з незаконним використанням комерційного (фірмового) найменування Товариства.

Відтак, на думку Комітету, з чим погоджується і суд, діяльність ТОВ «Торговий дім «Атріум», пов`язана з реалізацією фальсифікованої продукції, не відноситься до предмету правового регулювання законодавства про захист економічної конкуренції, а є предметом дослідження в межах кримінального провадження.

В силу приписів пунктів 1, 2 ч.1, ч. 4 ст. 7, а також ч. 1 та 2 ст.19 Закону України «Про антимонопольний комітет України» здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України не допускається.

За змістом ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вирішення питань щодо прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України, та в розумінні ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Отже, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України, і прийняттям спірного рішення така компетенція була реалізована.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Комітету прийняте відповідачем у межах передбачених законодавством повноважень, визначених завдань та встановленої законодавством України компетенції та в порядку визначеному законом.

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши обставини розгляду Комітетом заяви позивача та повноту їх встановлення в оскаржуваному рішенні, суд дійшов висновку про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини викладені заявником в заяві, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відповідні відносини та прийнято рішення віднесене до його виключної компетенції.

Оскільки ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» містить вичерпний перелік підстав для визнання рішень Комітету недійсними, та надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України, і при прийнятті оскаржуваного рішення Комітетом було дотримано всіх вимог чинного законодавства, в даному випадку відсутні підстави для визнання спірного рішення недійсним та зобов`язання відповідача розпочати розгляд справи за його заявою.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані належним чином та у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Рихальський завод сухого молока» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.06.2021.

Суддя В.П. Босий