ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 р. Справа № 917/568/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Погрібної С.В., секретар судового засіданні Мирна-Касян Ю.Л., розглянувши справу № 917/568/21

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" вул. Свіштовська, 2, м. Кременчук, Полтавська область,39610

до відповідача Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 61 Кременчуцької міської ради, вул. Героїв України, 15, м. Кременчук, Полтавська область, 39622

про стягнення 290 790,82 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

Встановив :

16.04.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" до відповідача Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 61 Кременчуцької міської ради про стягнення 290 790,82 грн. заборгованості, з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, позивач просив у даній заяві повернути надлишково сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/568/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надав відповідачу строк поять днів, після отримання ухвали для звернення до суду з заявою про заперечення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст.176 ГПК України)

Відповідач заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суду не надав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені за місцем їх реєстрації про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

11.05.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. № 5084, відповідно до якого останній зазначив, що прострочення виконання ним зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відбулось з огляду на відсутність бюджетного фінансування та просить суд відмовити у задоволенні позову.

13.05.2021 р. позивач надав суду відповідь на відзив № 38/454 від 12.05.2021 р. (вх. № 5237), в якому заперечив проти доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки. Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Згідно рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 568 від 19.04.2019 року ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" з 25.04.2019 року визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука від джерела ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ".

До 25.04.2019 p., Виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука було AT "Полтаваобленерго". Договори про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам були укладені з AT "Полтаваобленерго", зокрема, Договір № 1719 від 01.01.2020 р. (а.с. 8-10).

Враховуючи зміну виконавця послуг, між Виконавцем - АТ "Полтаваобленерго", Споживачем - Кременчуцьким закладом дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 61 Кременчуцької міської ради (далі - споживач) та Новим виконавцем - ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" (далі - постачальник) 12.06.2019 року було укладено Угоду № 1 про заміну сторони у зобов`язанні (далі - Угода, а.с. 14).

Згідно п. 1 Угоди сторони домовились, що Виконавець, який після зміни найменування з ПАТ "Полтаваобленерго" на АТ "Полтаваобленерго" згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів, які відбулись 17.04.2019 р. передає, а Новий виконавець приймає на себе всі права та обов`язки Виконавця, згідно Договору № 1719 від 01.01.2020 р. та з 25.04.2019 р. стає стороною Договору.

Пунктом 3 Угоди передбачено, що Споживач не заперечує проти заміни Виконавця на Нового виконавця в Договорі і, підписуючи зі своєї сторони цю Угоду, дає згоду на зміну сторони в порядку та на умовах, визначених цією Угодою.

Згідно п. 5 Угоди Споживач за отримані з 25.04.2019 р. послуги по Договору проводить розрахунки з Новим виконавцем на рахунок зазначений у даній Угоді. У зв`язку з початком надання послуг з 25.04.2019 р. першим розрахунковим періодом є період з 25.04.2019 р. по 31.05.2019 р. Споживач сплачує на користь Нового виконавця вартість отриманих послуг за період з 25.04.2019 р. по 31.05.2019 р. В подальшому розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 7 Угоди заміна Сторони у зобов`язанні за цією Угодою не тягне за собою жодних інших змін умов Договору окрім тих, що передбачені цією Угодою.

Угода вважається укладеною з моменту підписання її Сторонами та починає діяти з 25.04.2019 року і діє протягом дії Договору (п. 8 Угоди).

Згідно п. 1.1 Договору № 1719 від 01.01.2020 р. (далі - Договір) Теплопостачальна організація зобов`язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до ЗУ "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.2005 року та діючого законодавства України.

Додатком № 2 до Договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної Споживачу за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору, а Додатком № 3 до вказаного Договору встановлено тариф на момент укладення Договору, можливість його зміни і повідомлення про це Споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією" (далі - Правила) затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року, п. 2.2.2 Договору та Додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до Договору.

Згідно з п. 23 Правил - розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору, на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Згідно з п. 2 Додатку № 4 до Договору - Споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає покази станом на 25 число календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її Теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії". Наявність приладу обліку на об`єкті Споживача вказано в Додатку № 1 до Договору.

Згідно пункту 1 Додатку № 4 до Договору - Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал (гігакалорії), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов`язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання). За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації.

На виконання умов Договору, позивач з січня 2020 р. по грудень 2020 р. поставив відповідачу теплову енергію, що підтверджується копіями актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії (копії яких наявні у матеріалах справи, а. с. 46-50).

В дотримання умов Договору позивачем було надіслано відповідачеві вищезазначені акти та відповідні рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії. Матеріалами справи підтверджується направлення зазначених рахунків та актів відповідачеві.

В порушення умов Договору відповідач, систематично порушував терміни оплати за теплову енергію, а саме : в період з січня 2020 року по грудень 2020 року відповідач не здійснював вчасних розрахунків за теплоспоживання, що призвело, зокрема, до виникнення станом на 31.03.2021 року заборгованості за теплову енергію, спожиту у період з січня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 528 530 грн. 21 коп. та нарахування відповідних санкцій, як того вимагає чинне законодавство України, (розрахунки із зазначенням нарахувань та оплат наявні у матеріалах справи).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.10.2020 року у справі № 917/1431/20 з Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 61 Кременчуцької міської ради було, зокрема, стягнуто вартість теплової енергії, спожитої в період з січня 2020 року по березень 2020 року станом на 28.07.2020 року у розмірі 264 076 грн. 05 коп., інфляційні нарахування у розмірі 5 068 грн. 84 коп. здійснені станом на 28.07.2020 року за загальний період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 4 785 грн. 01 кой., нарахованих за загальний період з 01.11.2019 року по 28.07.2020 року (рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2020 року у справі № 917/1431/20, роздруковане з Єдиного державного реєстру судових рішень, та копії розрахунків суми заборгованості за спожиту теплову енергію, детального розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми боргу залучено позивачем до позовної заяви - додатки № 7 та № 8).

Станом на 31.03.2021 року борг за теплову енергію спожиту в період з січня 2020 року по березень 2020 року, стягнутий згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 26.10.2020 року у справі № 917/1431/20.

Проте, за твердженням позивача, за спожиту теплову енергію за період з січня 2020 р. по грудень 2020 р., відповідачем не сплачена вартість послуг в сумі 264 454,16 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 290 790,82 грн. заборгованості, в тому числі : вартість спожитої теплової енергії в сумі 264 454,16 грн., інфляційні нарахування в розмірі 19 020,42 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 7 316,24 грн..

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1719 від 01.01.2010 р. з додатками, Угоди № 1 від 12.06.2019 року про заміну Сторони у зобов`язанні; рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 568 від 19.04.2019 року; Розрахунок суми заборгованості за спожиту теплову енергію; Розрахунок суми нарахованої інфляції за несвоєчасну оплату теплової енергії; Розрахунок суми нарахованих 3% річних за несвоєчасну оплату теплової енергії; Детальний розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію; Пояснення щодо нарахувань індексу інфляції, 3% річних; Рахунки за період з грудня 2019 року по грудень 2020 року; копії реєстрів про надсилання (надання) рахунків та Актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії за період з грудня 2019 року по грудень 2020 року; копії Актів про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії за період з грудня 2019 року по грудень 2020 року; копія наказу ТОВ "КРЕМЕНЧУЦЬКА ТЕЦ" від 23.04.2019 року № 200 "Про введення в дію тарифів на послугу на теплову енергію для споживачів"; копії платіжних документів про сплату рахунків за спожиту теплову енергію та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: кошториси та плани асигнувань загального фонду бюджету за 2019, 2020 рр., копії платіжних доручень, рішення про включення установи до реєстру неприбуткових установ, статут.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов`язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не сплатив, заборгованість відповідача складає 264 454,16 грн..

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 264 454,16 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права та відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 19020,42 грн. інфляційних втрат за період з 01.07.2020 року по 31.03.2021 року та 7316,24 грн. трьох процентів річних за період з 29.07.2020 року по 31.03.2021 року (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати отриманої теплової енергії за кожний окремий місяць та проведених відповідачем проплат), суд визнає його правильним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача судом відхиляються з таких мотивів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на оплати за спожиту теплову енергію здійснені платіжними дорученнями № 409 від 25.11.2019 року, № 442 від 11.12.2019 року. № 22 від 19.02.2020 року, № 21 від 15.04.2020 року та № 75 від 15.04.2020 року.

Матеріалами справи підтверджується те, що дані платежі на загальну суму 380 197 грн. 09 коп. згідно їх призначень були здійснені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за теплову енергію спожиту у жовтні 2019 року, листопаді 2019 року, грудні 2019 року та січні 2020 року, яка була стягнута згідно рішення господарського суду Полтавської області від 26.10.2020 року у справі № 917/1431/20 та були враховані при прийнятті даного рішення суду, а саме:

- платіжним дорученням № 409 від 25.11.2019 року (проведено банком та отримано Позивачем 26.11.2019 року) сплачено 44 542 грн. 20 коп. - призначення платежу за жовтень 2019 року;

- платіжним дорученням № 442 від 11.12.2019 року (проведено банком та отримано Позивачем 12.12.2019 року) сплачено 115 389 грн. 97 коп. - призначення платежу за листопад 2019 року;

- платіжним дорученням № 22 від 19.02.2020 року (проведено банком та отримано Позивачем 20.02.2020 року) сплачено 202 грн. 57 коп. - призначення платежу за грудень 2019 року;

- платіжним дорученням № 75 від 15.04.2020 року (проведено банком та отримано Позивачем 16.04.2020 року) сплачено 76 366 грн. 81 коп. - призначення платежу за грудень 2019 року;

- платіжним дорученням № 21 від 15.04.2020 року (проведено банком та отримано Позивачем 16.04.2020 року) сплачено 143 695 грн. 54 коп. - призначення платежу за грудень 2019 року із них: 66 121 грн. 33 коп. віднесено в рахунок погашення залишку боргу за теплову енергію спожиту в грудні 2019 року, а переплату у розмірі 77 574 грн. 21 коп. віднесено в рахунок часткового погашення боргу за теплову енергію спожиту в січні 2020 року.

Факт погашення вищевказаними платіжними дорученнями саме заборгованості за теплову енергію, спожиту у жовтні 2019 року - січні 2020 року підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву та доданими до відзиву на позовну заяву копіями платіжних доручень.

Отже, станом на момент прийняття даного рішення заборгованість за теплову енергію, спожиту у спірний період з жовтня 2020 року по грудень 2020 року не сплачено та становить 264 454 грн. 16 коп.. Доказів у спростування вищевикладеного відповідач суду не надав.

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на Договорі правовідносин з приводу на постачання теплової енергії в гарячій воді, обсяги та вартість поставленої за договором енергії.

Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Бюджетного кодексу України). У зв`язку з цим застосування бюджетного законодавства до відносин юридично рівних учасників є неприпустимим. Відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання за договором, яке не припинилося відповідно до приписів глави 50 Цивільного кодексу України.

Таким чином, умови договору не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної оплати спожитої електроенергії з причин затримки фінансування.

Стосовно твердження відповідачем, що необґрунтовано заявлені до стягнення позивачем інфляційні та 3% річних суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у справі № 917/1431/20 було стягнення:

1) інфляційних нарахувань у розмірі 5 068 грн. 84 коп. за загальний період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року станом на 28.07.2020 року, а саме:

- грудень 2019 року - за період з 01.01.2020 року по 30.04.2020 року;

- січень 2020 року - за період з 01.03.2020 року по 30.06.2020 року;

- лютий 2020 року - за період з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року;

- березень 2020 року - за період з 01.05.2020 року по 30.06.2020 року.

2) 3% річних у розмірі 4 785 грн. 01 коп. за загальний період з 01.11.2019 року по 28.07.2020 року, а саме:

- жовтень 2019 року - за період з 01.11.2019 року по 25.11.2019 року;

- листопад 2019 року - за період з 28.11.2019 року по 11.12.2019 року;

- грудень 2019 року - за період з 28.12.2019 року по 15.04.2020 року;

- січень 2020 року - за період з 15.02.2020 року по 28.07.2020 року;

- лютий 2020 року - за період з 19.03.2020 року по 28.07.2020 року;

- березень 2020 року - за період з 15.04.2020 року по 28.07.2020 року.

Оскільки, заборгованість за січень 2020 року, лютий 2020 року та березень 2020 року станом на 31.03.2021 року не було сплачено, суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно було здійснено нарахування інфляційних нарахувань та 3% річних, а саме:

1) інфляційних нарахувань за січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, а саме:

- січень 2020 року - за період з 01.07.2020 року по 31.03.2021 року;

- лютий 2020 року - за період з 01.07.2020 року по 31.03.2021 року;

- березень 2020 року - за період з 01.07.2020 року по 31.03.2021 року.

2) 3% річних за січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, а саме :

- січень 2020 року - за період з 29.07.2020 року по 31.03.2021 року;

- лютий 2020 року - за період з 29.07.2020 року по 31.03.2021 року;

- березень 2020 року - за період з 29.07.2020 року по 31.03.2021 року.

Тобто, інфляційні нарахування за січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року за загальний період з 01.07.2020 року по 31.03.2021 року та 3% річних за січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року за загальний період з 29.07.2020 року по 31.03.2021 року не були предметом розгляду по справі № 917/1431/20.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як зазначалося в позовній заяві, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 зазначив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для непроведення розрахунків, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не звільняє його від виконання зобов`язань щодо оплати, а правове обґрунтування позовних вимог є належним.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вартість спожитої теплової енергії в сумі 264454,16 грн., 19020,42 грн. інфляційних втрат та 7316,24 грн. трьох процентів річних за період є обґрунтованими, відповідачем не спростовані та підлягають задоволенню.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з позовом до суду, згідно платіжних доручень № від 25.02.2021 р. та № від 25.02.2021 р. було сплачено 4 540,00 грн..

Оскільки, ціна позову по даній справі становить 290 790,82 грн., позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4 361,85 грн.

Тобто, кошти у розмірі 178,15 грн. є надміру сплаченими.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні з позовом до суду було надлишково сплачено судовий збір у розмірі 178,15 грн., наявність клопотання останнього про повернення надлишково сплаченого судового збору, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позивачу з Державного бюджету України судового збору у розмірі 178,15 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 4 361,85 грн. покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232-233, 237-238, 240, 247-252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садочок) комбінованого типу № 61 Кременчуцької міської ради (вул. Героїв України, 15, м. Кременчук, Полтавська область, 39622, ідентифікаційний код 24826816) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (вул. Свіштовська, 2, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 42225136):

- вартість спожитої теплової енергії в сумі 264454,16 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в AT "Ощадбанк" м. Полтава, МФО 331467, ;

- 19020,42 грн. інфляційних втрат та 7316,24 грн. 3% на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в Полтавському відділенні AT "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" м. Полтава, МФО 305749, ;

- судовий збір в розмірі 4361,85 грн. на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в Полтавському відділенні AT "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" м. Полтава, МФО 305749, .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ (вул. Свіштовська, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в Полтавському відділенні AT "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" м. Полтава, МФО 305749 з Державного бюджету України 178,15 грн. надміру сплаченого судового збору.

Рішення підписано 22.06.2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя С.В. Погрібна