ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 р. Справа № 917/377/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка", 37000, Полтавська область, Пирятинський район, с. Верхоярівка, вул. Прилуцька, буд. 67,

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

3. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 406/21 від 18.03.2021 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 160 844,74 грн., з яких: 127 385,47 грн. - заборгованість за простроченими процентами за неправомірне користування кредитом та 33 459,27 грн. - заборгованість за інфляційними витратами за період з 27.01.2020 р. по 23.02.2021 р. (включно).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року справу № 917/377/21 передано на розгляд судді Білоусову С.М.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачі не виконали взяті на себе умови кредитного договору № МБ-К-КНА-2603 від 24.07.2019 року, а тому до них застосовано ч.2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.03.2021 року зобов`язано Виконавчий комітет Пирятинської міської ради (37000, Полтавська обл., Пирятинський р-н, місто Пирятин, вул. Соборна, будинок 21) у п`ятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали надіслати на адресу господарського суду Полтавської області (вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000) інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб:

- ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер платника податків НОМЕР_1 , відома суду дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- ОСОБА_2 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер платника податків НОМЕР_2 , відома суду дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

30.03.2021 року від відділу реєстрації Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області надійшов лист про надання інформації за № П 10148/05-11 від 30.03.2021 року (вх. № 3469) щодо реєстрації місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі Пирятинської міської територіальної громади, відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

06.05.2021 року від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 28.04.2021 року (вх. № 4930), в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що суд уже прийняв рішення, яке вступило в законну силу по справі № 917/711/20, у якій досліджено спірний кредитний договір, а тому позивач, подаючи даний позов з тих самих підстав та з того самого предмету в частині стягнення процентів намагається в такий спосіб переглянути судове рішення.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив № КНО-61.1.3.1/44 від 18.05.2021 року (вх. № 5607 від 24.05.2021 року), в якому він зазначає, що підставою для звернення до суду з даним позовом є саме норми ст. 625 ЦК України, а отже, предмет позовної заяви заявляється як «стягнення процентів за неправомірне користування кредитними коштами та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання ( в порядку ст. 625 ЦК України)».

Крім того, позивач 23.06.2021 року направив до суду заяву № КНО-61.1.3.1/64 від 22.06.2021 року (вх. № 6748) про долучення до матеріалів справи як додатковий доказ виписку з особового рахунку за період з 25.01.2020 року по 01.03.2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

24.07.2019 року між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк" (позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровіка" (відповідач № 1, позичальник) був укладений кредитний договір № МБ-К-КНА-2603 з додатком № 1 (а.с. 18-26).

27.01.2020 року між позивачем та відповідачем № 1 підписано додаткову угоду № 1 до кредитного договору № МБ-К-КНА-2603 від 24.07.2019 року (а.с. 28-30).

Умовами даного кредитного договору сторони погодили наступне:

- банк зобов`язався надати відповідачу № 1 кредит у розмірі 1 568 395,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором (п. 1.1. договору);

- позичальник зобов`язався використовувати кредит виключно на наступні цілі для оплати товару та обладнання наведеного в таблиці (п. 2.1 договору);

- позичальник зобов`язаний повернути кредит частинами у розмірах та строки, зазначені у графіку, наведеному у вказаному пункті (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 1);

- проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 20,75% річних (із розрахунку 365 днів на рік) (п. 7.2.1. договору);

- період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 24 числа місяця (без його урахування) або день, що передую даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 24 числа місяця (з його урахуванням) (п. 7.2.2. договору);

- проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом (п. 7.2.3. договору);

- нараховані проценти повинні сплачуватися Позичальником щомісячно не пізніше 1 (одного) Банківського дня, наступного за 24 (двадцять четвертим) числом кожного місяця (п. 7.2.4. договору);

- закінчення строку кредитування, встановленого цим договором, не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього договору на користь банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення Позичальником погашення заборгованості за кредитом. Незважаючи на положення п. 7.2.1. та п.п. 7.2.1.1. цього договору, проценти за користування кредитом на прострочену суму кредиту нараховуються банком за ставкою у розмірі 20,75% річних (із розрахунку 365 днів на рік), з першого дня прострочення суми кредиту до тієї дати , коли сума кредиту буде повернута банку в повному обсязі (п. 7.2.1.2. договору);

- забезпеченням боргових зобов`язань позичальника за цим договором є: договір застави рухомого майна № МБ-РВ-КНА-2603/1, що укладений 24.07.2019 року; договір застави рухомого майна № МБ-ТЗ-КНА-2603/4, що буде укладений 27.01.2020 року; договір поруки між банком та громадянкою України ОСОБА_1 ; договір поруки між банком та громадянином України ОСОБА_2 (п. 8.1. договору в редакції додаткової угоди № 1);

- у разі порушення Позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов`язань Банк має право вимагати, а Позичальник зобов`язаний в строк не пізніше 7 календарних днів з дати відправлення банком відповідного повідомлення - вимоги сплатити на користь Банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у відповідний період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов`язання за весь час прострочення (п. 12.1.2. договору);

- будь-які повідомлення та / або документи, що направляються Сторонами одна одній у зв`язку з договором, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто за адресою Сторін. Повідомлення та / або документи вважаються надісланими з дати їх відправлення однією стороною іншій за адресою, зазначеною у цьому договорі. Сторона вважається такою, що знала про зміну адреси іншої сторони, виключно у разі укладання сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору. Сторони погодились, що повідомлення та / або документи вважаються отриманими Позичальником на сьомий календарний день з дати реєстрації Банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку (при цьому Позичальник несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день особистого вручення Позичальнику, зазначений в повідомленнях та / або документах (п. 14.1. договору).

З метою забезпечення виконання відповідачем № 1 зобов`язань перед позивачем за кредитним договором між банком (позивачем) та:

- ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 (надалі за текстом - Відповідач № 2, Поручитель № 1), був укладений Договір поруки № МБ-П-КНА-2603/2 від 24.07.2019 року (надалі за текстом - Договір поруки № 1) (а.с. 31-33).

27.01.2020 року між позивачем та відповідачем № 2 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № МБ-П-КНА-2603/2 від 24.07.2019 року (а.с. 34).

- ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 (надалі за текстом - Відповідач № 3, Поручитель № 2) був укладений Договір поруки № МБ-П-КНА-2603/3 від 24.07.2019 року (надалі за текстом - Договір поруки № 2) (а.с. 35-37).

27.01.2020 року між позивачем та відповідачем № 3 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № МБ-П-КНА-2603/3 від 24.07.2019 року (а.с. 38).

Умовами договорів поруки позивач та відповідачі № 2 та № 3 погодили наступне:

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо (п. 1.2. договору поруки № 1 та № 2);

- у разі порушення боржником зобов`язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора, вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо (п. 1.3 договору поруки № 1 та № 2);

- порукою за цим договором забезпечується виконання зобов`язань боржника перед кредитором, що випливають з кредитного договору № МБ-К-КНА-2603 від 24.07.2019 року між кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровіка", який є боржником за договором з усіма змінами та доповненнями до нього, а саме: додаткова угода №1 від 27.01.2020 року, а саме: повернути кредит, наданий в розмірі 1 568 395,00 грн., частинами та в строки, зазначені в наведеному нижче графіку, але не пізніше 25.12.2021 року, а у випадках, передбачених кредитним договором в інші, встановлені кредитним договором строки (п. 2.1.1. та п. 2.1.1.1. в редакції додаткових угод №1 до договору поруки № 1 та № 2);

- у разі порушення зобов`язання Боржником (у тому числі невиконання та/або неналежного виконання Боржником Зобов`язання у строки, визначені договором, з якого випливає зобов`язання), Поручитель зобов`язаний в перший день порушення Боржником Зобов`язання (або певної його частини) виконати таке Зобов`язання (або певну його частину) незалежно від факту направлення йому кредитором відповідної вимоги. При цьому Кредитор не зобов`язаний підтверджувати буд-яким чином факт порушення Зобов`язання Боржником. Порушення Зобов`язання Боржником буде достатньою для Поручителя підставою виконати порушене Зобов`язання (або певну його частину), без будь яких застережень, умов чи вимог до Кредитора про надання відповідної інформації чи документів (п. 3.1. договору поруки № 1 та № 2);

- в разі порушення поручителем строків виконання зобов`язань за цим договором кредитор має право вимагати, а поручитель за вимогою кредитора зобов`язаний в строк не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати відправлення кредитором відповідного повідомлення-вимоги сплатити на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням платежу за весь час прострочення (п. 3.3. договору поруки № 1 та №2);

- будь - які повідомлення та/або документи, що направляються сторонами одна одній у зв`язку з цим договором, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Сторін. Повідомлення та/або документи вважаються надісланими з дати їх відправлення однією Стороною іншій за адресою, зазначеною у цьому Договорі. Сторона вважається такою, що знала про зміну адреси іншої Сторони, виключно у разі укладення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору. Сторони погодились, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими Поручителем на сьомий календарний день з дати реєстрації Кредитором рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку (при цьому Поручитель несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день особистого вручення Поручителю, зазначений в повідомленнях та/або документах (п. 7.3. договору поруки №1 та №2).

Факт надання кредиту підтверджується рішенням господарського суду Полтавської області від 05.11.2020 року у справі № 917/711/20, яке набрало законної сили.

Відповідно п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарський суд Полтавської області у своєму рішенні від 05.11.2020 року задовольняючи позовні вимоги позивача частково, вказує на те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ПК України про щомісячну виплату процентів до дати повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи зазначене, ВП ВС вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ПК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 525 ПК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку (терміну) виконання зобов`язання або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ПК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти т кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач, посилаючись на те, що рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2020 року у справі № 917/711/20 набрало законної сили, однак через непогашення вчасно кредитного договору відповідачі не звільняються від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим заявляє про своє право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Вказані обставини позивачеві стали підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 160 844,74 грн., з яких: 127 385,47 грн. - заборгованість за простроченими процентами за неправомірне користування кредитом та 33 459,27 грн. - заборгованість за інфляційними витратами за період з 27.01.2020 р. по 23.02.2021 р. (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Предметом спору у даній справі є стягнення нарахувань за частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нарахованих боржнику та поручителям на суму заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст. ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Як встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 05.11.2020 року у справі № 917/711/20, яке набрало законної сили, Товариству з обмеженою відповідальністю "Агровіка" було надано кредитні кошти відповідно до кредитного договору № МБ-К-КНА-2603 від 24.07.2019 року.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач № 1 вказує на те, що рішенням у справі № 917/711/20 було досліджено кредитний договір № МБ-К-КНА-2603 від 24.07.2019 року, а тому позивач, подаючи даний позов з тих самих підстав та з того самого предмету в частині стягнення процентів намагається в такий спосіб переглянути судове рішення.

Суд спростовує твердження відповідача, оскільки у рішенні по справі № 917/711/20 відмовлено у задоволенні процентів за користування кредитом у розмірі 73 090,23 грн., за період з 05.03.2020 року по 09.08.2020 року з підстави їх неправомірності та вказано, що дана вимога забезпечується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

А тому й позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 160 844,74 грн., з яких: 127 385,47 грн. - заборгованість за простроченими процентами за неправомірне користування кредитом за період з 25.03.2020 року по 09.02.2021 року та 33 459,27 грн. - заборгованість за інфляційними витратами за період з 27.01.2020 р. по 10.02.2021 р. (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитним договором сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 20,75% (двадцять цілих сімдесят п`ять сотих процентів) річних (із розрахунку 365 днів на рік), п. 7.2.1 договору.

Згідно п.п. 7.2.1.2. Кредитного договору, закінчення строку кредитування, встановленого цим договором, не звільняє Позичальника від обов`язку сплачувати відповідно до умов цього договору на користь банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення Позичальником; погашення заборгованості за кредитом.

Незважаючи на положення п. 7.2.1. та п.п. 7.2.1.1. цього договору, проценти за користування кредитом на прострочену суму кредиту нараховуються банком за ставкою у розмірі 20,75% (двадцять цілих сімдесят п`ять сотих процентів) річних (із розрахунку 365 днів на рік), з першого дня прострочення суми кредиту до тієї дати , коли сума кредиту буде повернута банку в повному обсязі.

Як вбачається з наданої позивачем виписки заборгованість по кредиту сплачена 12.02.2021 року.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду також вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

А тому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п.п. 7.2.1.2. Кредитного договору позивачем правомірно заявлено до стягнення проценти за користування кредитом у розмірі 20,75% за весь час прострочення суми кредиту.

Перевіривши розрахунок 20,75% річних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон", суд встановив, що позивачем правомірно обрані періоди нарахування, а саме: з 25.03.2020 року по 09.02.2021 року, а тому, позовні вимоги у розмірі 127 385,47 грн. є обґрунтованими.

Розглянувши також заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у розмірі 33 459,27 грн. за період з 27.01.2020 року по 10.02.2021 року, суд дійшов наступних висновків.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 20.11.2020 по справі № 910/13071/19, зокрема, зазначив, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Вказаною постановою роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

З урахуванням вищевикладеного, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок інфляційних нарахувань в межах обраного позивачем періоду нарахування, суд дійшов висновку, що обґрунтованими та належними до стягнення є інфляційні у загальному розмірі 33 459,27 грн.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання розподілення між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 126, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2 412,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 126, 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіка" (вул. Прилуцька, 67, с. Верхоярівка, Пирятинський район, Полтавська область, 37000, ідентифікаційний код 38276148) та солідарних з ним боржників: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний банк" (вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, ідентифікаційний код 14282829) - 127 385,47 грн. заборгованість за простроченими процентами за неправомірне користування кредитом, 33 459,27 грн. заборгованість за інфляційними витратами та 2 412,67 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.