ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Справа № 915/1552/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича ( АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 )

про: розірвання договору оренди нежитлового приміщення,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Герман О.С., адвокат за ордером,

від відповідача: Боднарук В.В., адвокат за ордером,

від третьої особи: не з`явився,

Суть спору:

21.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 18.12.2020 (вх. № 16274/20) (з додатками), в якій просить суд:

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м. по АДРЕСА_6 , укладений 01.07.2012 між ФОП Федорчуком І.О. та ФОП Агаповим О.І., правонаступником якого є Агапова Марія Юріївна;

- стягнути з ФОП Федорчука І.О. на користь позивача судові витрати.

Окрім цього, разом з позовом позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати від відповідача Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича оригінал договору оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м. по АДРЕСА_6 , укладений 01.07.2012р. між ФОП Федорчуком І.О. та ФОП Агаповим О.І. - для огляду судом.

28.12.2020, у зв`язку тим, що позивачем не було дотримано вимог ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд постановив ухвалу, якою позовну заяву залишив без руху та приписав позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки у 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

05.01.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н від 04.01.2021 (вх. № 155/21) про усунення недоліків.

З урахуванням наведеного вище, ухвалою суд від 11.001.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1552/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначено на 02 лютого 2021 року о 09:00; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи. У вказаній ухвалі судом також зауважено на недоліках поданого позивачем клопотання про витребування доказів та доцільності призначення вказаного клопотання до розгляду в судовому засіданні.

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на підставі: умов Договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2012; свідоцтва про право на спадщину за законом ННР 350541 від 01.10.2018; витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139714075 від 01.10.2018; рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2020 та наказу від 15.09.2020 у справі № 915/1692/19; Інформації про виконавче провадження від 17.12.2020; пропозиції про розірвання договору від 11.12.2020 з доказами її направлення; застосування норм статей 509, 726, 759, 627, 629, 651, 653, 762, 782 Цивільного кодексу України, статей 188, 193, 283, 284, 286, 291 Господарського кодексу України; та мотивовані тим, що відповідач систематично не виконував умови договору по сплаті орендних платежів, що є істотним порушенням умов договору, яке є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

29.01.2021 до суду від представника відповідача надійшла та кореспонденція:

- заява б/н від 29.01.2021 (вх. № 1374/21) про ознайомлення з матеріалами справи, з її подальшою реалізацією 29.01.2021;

- заява б/н від 29.01.2021 (вх. № 1384/21), з якою представником відповідача надано суду докази, на підтвердження повноважень щодо представництва Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича у даній справі.

02.02.2021 до суду від Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича надійшов відзив на позовну заяву б/н від 28.01.2021 (вх. № 1532/21), в якому відповідач просить суд ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ФОП Федорчука Ігоря Олеговича про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, посилаючись на норми статей 11, 15, 16, 651, 652 Цивільного кодексу України. Заперечення відповідача, викладені у відзиві, мотивовані, зокрема, таким: розірвання договору, про яке просить позивач не ґрунтується ні на умовах договору, ні на приписах статті 652 ЦК України. Разом із тим, відповідач до відзиву надає докази про відсутність у нього заборгованості зі сплати орендної плати перед ОСОБА_1 . Такими доказами є постанова головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.01.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП 63670776, внаслідок здійснення повного фактичного виконання рішення.

Крім цього, відповідач у відзиві зазначає, що позивач 09.10.2018 втратила право власності на Ѕ частку приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , внаслідок його відчуження, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 09.10.2018. Станом на 29.01.2021 згідно інформаційної довідки № 95842280 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , є ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_1 - не є учасником вказаного правочину, оскільки не є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , та прав на нього (як в цілому, так і його частки), не мала - права та охоронювані законом інтереси позивача ОСОБА_1 не є порушеним.

Ухвалою суду від 02.02.2021 було відкладено розгляд справи на 23 лютого 2021 року о 10:00; приписано відповідачу в п`ятиденний строк від дати проведення судового засідання надати суду та направити позивачу додаткові пояснення щодо викладених фізичною особою-підприємцем обставин відчуження позивачем нежитлових приміщень щодо оренди яких укладено спірний у даній справі договір, з наданням відповідних доказів.

Також у вказаній ухвалі судом було зауважено на неусуненні позивачем означених судом недоліків клопотання про витребування доказів.

17.02.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву б/н від 15.02.2021 (вх. № 2483/21), в якому позивач просить суд: відхилити доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; відмовити в долученні до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу від 09.10.2018, яка додана до відзиву на позовну заяву, оскільки вона не відповідає оригіналу; долучити до матеріалів справи документи, зазначені в додатку до відповіді на відзив.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначає, що посилання відповідача на відсутність підстав для застосування положень ст. 652 ЦК України та відсутність підстав для задоволення позову в такому випадку є абсолютно неспроможними, оскільки звертаючись до суду, ОСОБА_1 не посилалася на наявність обставин, передбачених ст. 652 ЦК України, за яких можна було б вказувати про наявність істотної зміни обставин, яка б давала позивачці можливість звертатися через це до суду з позовом про розірвання договору оренди. Підставою звернення до суду позивачки є істотне порушення відповідачем умов договору, а саме систематична несплата орендної плати за користування приміщенням, вказаним в договорі оренди, та посилання при цьому на положення ст.651ЦК України.

Також позивач відхиляє аргументи відповідача щодо відсутності заборгованості за договором оренди, з посиланням на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження зазначаючи, що виконання зобов`язання в порядку примусового його стягнення, якраз підтверджує наявність порушення орендних зобов`язання, що є підставою для і розірвання договору оренди. Відсутність заборгованості з виплати орендної плати через її сплату в порядку примусового виконання судового рішення не може спростувати факт порушення відповідачем умов договору оренди та те, що таке порушення умов договору є істотним та є підставою для розірвання договору оренди.

Крім того, позивач зазначає, що не заслуговують на увагу посилання відповідача щодо того, що на сьогоднішній день позивачка ОСОБА_1 не є власником приміщення, вказаного в договорі оренди від 01.07.2012, так як право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2018. Так, ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Кучеровою Г.А., придбала нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Право власності за нею було зареєстровано 09.10.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із тим, у подальшому сторони ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) 12.08.2020 звернулися до нотаріуса з приводу посвідчення договору про розірвання договору купівлі-продажу від 09.10.2018. Водночас, встановлені при розгляді інших судових справ обмеження (заходи забезпечення позову) стали перешкодою для реєстрації припинення права власності на приміщення за ОСОБА_2 . За такого, позивач стверджує, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частки в нежитловому приміщенні по АДРЕСА_6 та є орендодавцем за договором оренди від 01.07.2012, і відповідно має право захищати свої порушені права шляхом його розірвання в судовому порядку через істотні порушення договору з боку відповідача як орендаря.

Також 17.02.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 15.02.2021 (вх. № 2484/21) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 . Вказане клопотання мотивоване таким: у відзиві відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не є на сьогоднішній день власником спірного орендованого приміщення, а тому не може звертатися до суду з позовом про розірвання договору оренди від 01.07.2012р. При цьому надає суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої власником спірного приміщення по АДРЕСА_6 є ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2018р. Даний договір купівлі-продажу від 09.10.2018 було розірвано відповідно до договору про його розірвання від 12.08.2020, однак нотаріусом було відмовлено в здійсненні державної реєстрації припинення права власності на приміщення за ОСОБА_2 . Разом з тим, якщо відповідач вказує на те, що ОСОБА_2 продовжує бути власником спірного приміщення, то вказана особа підлягає залученню до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки рішення у справі може вплинути на її права щодо спірного приміщення.

23.02.2021 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- заява б/н від 23.02.2021 (вх. № 2773/21) про долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копій документів, наданих до відзиву;

- заява б/н від 23.02.2021 (вх. № 2775/21) про застосування давності, в якій заявник просить суд у разі невстановлення судом та/або відсутності законних підстав для відмови позивачу у задоволенні вимоги про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2012 року, застосувати позовну давність до позовної вимоги позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м. по АДРЕСА_6 , укладеного 01.07.2012 року між ФОП Федорчуком І.О. та ФОП Агаповим О.І., правонаступником якого є ОСОБА_1 , заявленої Позивачем після спливу позовної давності, та у задоволені позову щодо заявленої позовної вимоги - відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23.02.2021 було здійснено перехід до розгляду справи № 915/1552/20 за правилами загального позовного провадження; розпочато розгляд справи № 915/1552/20 зі стадії відкриття провадження у справі (підготовчого провадження); призначено підготовче засідання у справі на 16 березня 2021 року об 11:00.

15.03.2021 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 12.03.2021(вх. № 3761/21) про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, мотивоване тим, що рішення суду у даній справі може вплинути на її права, як особи, за якою зареєстроване на сьогоднішній день прав власності на приміщення.

Суд додатково зауважує, що 17.02.2021 до суду від позивача надходило клопотання б/н від 15.02.2021 (вх. № 2484/21) про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 16.03.2021 було відкладено підготовче засідання на 06 квітня 2021 року о 09:30; залучено до участі у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; зобов`язано позивача у 3-денний строк від дня отримання даної ухвали надіслати третій особі листом з описом вкладення копію позовної заяви та доданих до неї документів, та надати суду відповідні докази; запропоновано третій особі в 5-денний строк від дня отримання даної ухвали надати суду письмові пояснення щодо позову.

23.03.2021 позивачем надано суду докази надсилання третій особі копії позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 16.03.2021.

25.03.2021 до суду від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення б/н від 22.03.2021 (вх. № 4477/21), за змістом яких третя особа зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

06.04.2021 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 05.04.2021 про проведення судового засідання 06.04.2021 у відсутність третьої особи.

У підготовчому засіданні, проведеному 06.04.2021 за участю представників позивача та відповідача, було оголошено перерву до 22 квітня 2021 року о 09:00.

У зв`язку з перебуванням судді Смородінової О.Г. на лікарняному у період з 20.04.2021 по 28.04.2021, судове засідання, призначене на 22.04.2021 не відбулося.

Ухвалою суду від 29.04.2021 підготовче засідання у справі було призначено на 18 травня 2021 року об 11:30.

14.05.2021 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 13.05.2021 (вх. № 7249/21) про долучення доказів, за змістом якої третя особа просить суд долучити до матеріалів справи копію постанови Миколаївського апеляційного суду від 28.04.2021 (провадження № 22-ц/812/728/21).

17.05.2021 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява б/н від 17.05.2021 (вх. № 7384/21) про проведення судового засідання за відсутності третьої особи та її представника. Крім того, за змістом вказаної заяви третя особа повідомила суд, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.05.2021 (з урахуванням ухвали від 10.06.2021 про виправлення описки) було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 15 червня 2021 року о 09:30.

14.06.2021 до суду від третьої особи надійшла заява б/н від 14.06.2021 (вх. № 8967/21) про проведення розгляду справи у відсутність ОСОБА_2 та її представника.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

15.06.2021 в судове засідання з`явилися повноважні представники позивача та відповідача, яких суд заслухав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення засідання була повідомлена належним чином. При цьому, як було наведено вище, ОСОБА_2 просила суд проводити розгляд справи у її відсутність.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника третьої особи.

15.06.2021 в судовому засіданні представник позивача підтвердив актуальність заявлених позовних вимог, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 15.06.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

Нежитлові приміщення загальною площею 128,4 кв.м., розташовані в буд. АДРЕСА_6 , перебували у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з розміром часток по Ѕ в кожного, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2007, виданим виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на підставі згаданого рішення №177 від 19.10.2007.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.1.2018, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за №1062, спадкоємцем майна - Ѕ частки нежитлового приміщення, загальна площа якого становить 128,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 ; належного спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області 29.11.2007, згідно рішення №177 від 19.10.2007, ОСОБА_5 , 1954 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_1 .

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Отже, позивач набув цивільних прав та обов`язків на 1/2 частки нежитлового приміщення, загальною площею 128,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2020 у справі № 915/1692/19.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абз. 1, 3 п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від у 03.07.2018 у справі № 917/1345/17: преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом; преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 910/28079/14 зазначено, що не встановлено залежності звільнення від доказування обставин справи від підстав і предмета позову у справах, подібності правовідносин тощо.

Таким чином, оскільки факт набуття ОСОБА_1 цивільних прав та обов`язків на 1/2 частки нежитлового приміщення, загальною площею 128,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 був встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2020 у справі № 915/1692/19, то вказані обставини не потребують доказування при розгляді даної справи.

Матеріали справи свідчать про те, що 01 липня 2012 року між Фізичною особою-підприємцем Агаповим Олександром Іллічем, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Федорчуком Ігорем Олеговичем, як орендарем, був укладений Договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір оренди), відповідно до предмету якого орендодавець надає, а орендар приймає в користування нежитлове приміщення площею 68 кв.м в АДРЕСА_6 без внутрішнього оздоблення (п. 1.1). Орендар приймає приміщення для розміщення в ньому ділового офісу і об`єкту торгівлі меблями та промисловими товарами (п. 1.2). Орендар за власний кошт виконує всі роботи з внутрішнього оздоблення для мети, вказаної в п. 1.2 даного договору (кошторис додається (п. 1.3). Затрати, пов`язані з виконанням ремонту об`єкту оренди зараховуються до суми орендної плати (п. 1.4).

За умовами наведеного Договору:

- набуття орендарем права володіння та користування майном набувається з моменту закінчення ремонтних робіт та підписання цього договору (п. 2.1);

- орендар володіє і користується даним об`єктом протягом строку оренди згідно з договором (п. 2.2);

- строк оренди 35 місяців з дня підписання договору (п. 2.3);

- орендар має першочергове право на викуп даного об`єкту після оформлення орендодавцем всіх необхідних документів (п. 2.4);

- орендна плата складає 30 грн. за 1 кв.м приміщення, (тобто 30*68 = 2040 грн.) на місяць (п. 3.1);

- вартість комунальних послуг не входить в розмір орендної плати (п. 3.2);

- розмір орендної плати не може бути переглянутий до закінчення строку договору (п. 7.1) (п. 3.3);

- цей договір оренди укладається строком на 35 місяців з 01 липня 2012 р. по 01.07.2015 р. (основний кошторис виконаних робіт на 01 липня 2012 р. - 70764,00 грн). У випадку виникнення додаткових робіт, вартість їх включається в основний кошторис (п. 7.1);

- умови даного договору діють протягом всього строку дії договору (п. 7.2);

- зміна чи розірвання договору може мати місце лише при згоді обох сторін. Зміни і доповнення розглядаються зі сторонами протягом 20 днів (п. 7.3);

- у випадку розірвання договору, невід`ємна частина майна, поліпшеного за рахунок коштів орендаря стає власністю орендодавця, якщо протягом строку оренди ці кошти були зараховані орендодавцем в рахунок орендної плати (п. 7.4);

- якщо за місяць до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не підтвердить письмово про розірвання договору або зміну його умов, він є продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, які були вказані в діючому договорі (п. 7.5);

- реалізація орендодавця чи зміна власника орендованого майна не може вважатися підставою для зміни умов чи розірвання цього договору (п. 7.6);

- даний договір укладений в 2 примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін (п. 7.7).

Вищенаведений договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

На виконання даного договору ФОП Агапов О.І. передав в користування ФОП Федорчука І.О. вказане приміщення. Однак ФОП Федорчук І.О. свої зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати не виконував. Тому Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2020 у справі № 915/1692/19 з ФОП Федорчука І.О. стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 18360,00 грн. Дане рішення суду має преюдиційний характер відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України. На підставі рішення суду було видано наказ від 15.09.2020, який на сьогоднішній день перебуває на примусовому виконанні в Вознесенському відділі ДВС (ВП №63670776).

Оскільки відповідач не виконує умови договору, то позивач вважає, що він може бути розірваний в судовому порядку через порушення його умов з боку орендаря.

Отже, предметом даного позову виступає немайнова вимога позивача до відповідача щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення з причин істотного порушення відповідачем умов договору в частині належного та своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановленні обставин істотного порушення відповідачем укладеного між сторонами договору оренди, що може слугувати підставою для розірвання спірного договору.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір оренди нежитлового приміщення від 01.0.2012;

- свідоцтво про право на спадщину за законом ННР 350541 від 01.10.2018;

- витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139714075 від 01.10.2018;

- рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.08.2020 та наказ від 15.09.2020 у справі № 915/1692/19;

- Інформація про виконавче провадження від 17.12.2020;

- пропозиція про розірвання договору від 11.12.2020 з доказами її направлення;

- Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 09.10.2018;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139714075 від 01.10.2018;

- свідоцтво про право на спадщину за законом НВА 251698 від 24.10.2016;

- Договір про розірвання Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.08.2020;

- рішення про відмову в Державній реєстрації прав та їх обтяжень № 53571373 від 12.08.2020;

- рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.02.2021 у справі № 473/3774/20;

- ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.01.2021 у справі № 473/4414/18.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- постанова державного виконавця від 21.01.2021 про закінчення виконавчого провадження № 63670776;

- Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2021 № 95842280;

- Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 09.10.2018.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, надала суду такі докази:

- постанова Миколаївського апеляційного суду від 28.04.2021 у справі № 473/3774/20.

Підставою даного позову виступили умови відповідного договору, матеріали судової справи № /915/1692/19 та норми статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим;

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на норми ст. 651 ЦК України стверджуючи, що відповідач систематично не виконував умови договору по оплаті орендної плати, що є істотним порушенням умов договору та підставою для дострокового розірвання договору.

Як уже було наведено вище, відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд наголошує, що преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2020 у справі № 915/1692/19, яке набрало законної сили 04.09.2020, встановлено, зокрема, таке:

«Позивач зазначає, що відповідачем не виконувались належним чином свої зобов`язання зі сплати орендної плати, внаслідок чого утворився борг у загальній сумі 18360,0 грн., а саме, за період з серпня по листопад 2016 року в сумі 8160,0 грн., з лютого по березень 2017 року в сумі 4080,0 грн., та з липня по вересень 2018 року в сумі 6120,0 грн.

Відповідач у відзиві заперечує проти заявлених вимог, зазначаючи, що вся орендна плата належним чином ним сплачувалась на підтвердження чого надав копії розписок (а.с.37-39). При цьому, відповідач зазначає, що надати розписки на підтвердження факту сплати орендної плати не має можливості у зв`язку з відсутністю доступу до орендованого приміщення, де вони зберігаються.

…

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення боргу за користування приміщенням у загальній сумі 18360,0 грн. обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню».

Таким чином, оскільки факт наявності у відповідача заборгованості з орендної плати (а, отже - порушення відповідачем обов`язку з її належної та своєчасної оплати) було встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2020 у справі № 915/1692/19, яке набрало законної сили 04.09.2020, то вказані обставини також не потребують доказування при розгляді даної справи.

Суд також відмічає, що 15.09.2020 на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.04.2020 у справі № 915/1692/19 стягувачу було видано відповідний наказ про стягнення з Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича на користь ОСОБА_1 18360,0 грн заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення та 1682,95 грн судового збору.

18.11.2020 головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червоною Я.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного наказу.

21.01.2021 головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червоною Я.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63670776 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту вказаної постанови вбачається, що державним виконавцем встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 7860 від 19.01.2021 борг перераховано стягувачу в повному обсязі, згідно платіжних доручень № 7859, 7858 від 19.01.2021 витрати виконавчого провадження та виконавчий збір перераховано в повному обсязі, здійснено повне фактичне виконання вимог рішення.

Крім того, як вбачається з наданих суду доказів, 11.12.2020 ОСОБА_6 (представник позивача за довіреністю) звертався до відповідача з письмовою пропозицією про розірвання договору оренди від 01.07.2012, яка була залишена підприємцем без відповіді.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За змістом ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 01.0.2012.

Відповідно до змісту статті 651 ЦК України, що кореспондується з приписами статті 188 ГК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Водночас відповідно до частини першої статті 652 ЦК України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлюють характер порушень договору однією стороною, що дають іншій стороні цього ж договору можливість захищати своє цивільне право в суді у такий спосіб як пред`явлення позову про розірвання договору.

З іншого боку, у статті 652 ЦК України формуються розгорнені правила, спрямовані на захист інтересів сторін договору у разі істотної зміни обставин.

Оскільки позов заявлений позивачем саме на підставі норми ч. 2 ст. 651 ЦК України, то є помилковим посилання відповідача в запереченнях у відзиві на позов на норми ст. 652 ЦК України.

Таким чином, у даній справі оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критерію, що встановлений саме абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/22454/17, від 28.08.2018 у справі № 910/20932/17 від 02.10.2018 у справі № 910/21033/17 від 16.10.2018 у справі № 910/3568/18, від 19.02.2019 у справі № 910/4427/18.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням обставин встановлених рішенням суду у справі № 915/1692/20, господарський суд дійшов висновку про те, що у даному випадку мала місце систематична несплата відповідачем орендних платежів за спірним договором, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання укладеного між сторонами договору.

Посилання ж відповідача на погашення станом на даний час вказаної заборгованості, як на підставу для відмови в задоволенні позову відхиляються судом.

Так, стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням викладених вище норм законодавства, у разі систематичної несплати орендної плати за користування нерухомим майном, тобто систематичне порушення договору оренди нежитлового приміщення, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

При цьому сам факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору), оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд наголошує, що сплата заборгованості з орендної плати після відкриття провадження у справі не може виправдовувати бездіяльність відповідача, як господарюючого суб`єкта, якщо має місце неодноразове прострочення сплати цих платежів по договору, та бути підставою для висновку про відсутність істотного порушення умови договору оренди, оскільки однією із кваліфікуючих ознак договору оренди є його оплатний характер.

Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.05.2018 у справі № 925/549/17, від 22.10.2019 у справі № 923/826/18, від 11.12.2019 у справі № 917/28/19, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19.

Не беруться судом до уваги і аргументи відповідача щодо неналежності позивача у даній справі. Так, твердження відповідача про те, що позивач 09.10.2018 втратила право власності на Ѕ частку приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , внаслідок його відчуження на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 09.10.2018, спростовується наявним у матеріалах справи договором про розірвання договору купівлі-продажу від 12.08.2020.

При цьому, щодо посилання відповідача на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно із якими власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , є ОСОБА_2 суд зазначає, що записи, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності, пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені відповідні реєстраційні дії.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18.

Враховуючи розірвання договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 09.10.2018 відповідним договором від 12.08.2020, недійсність якого оскаржувалась відповідачем в межах іншої справи № 473/3774/20 та не була встановлена ні рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.02.2021, ні постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.04.2021, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 є належним позивачем у даній господарській справі № 915/1552/20.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м. по АДРЕСА_6 , укладеного 01.07.2012 між Фізичною особою-підприємцем Федорчуком І.О. та Фізичною особою-підприємцем Агаповим О.І., правонаступником якого є позивач.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд додатково звертає увагу сторін на приписи п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, оскільки встановлене судом істотне порушення умов договору оренди щодо несвоєчасної сплати орендної плати мало місце у тому числі з липня по вересень 2018 року, суд відхиляє заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки позивач звернувся за захистом свого права в межах строку позовної давності встановленого законом.

Таким чином, враховуючи викладені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розірвати договір оренди нежитлового приміщення площею 68 кв.м. по АДРЕСА_6 , укладений 01.07.2012 між Фізичною особою-підприємцем Федорчуком І.О. та Фізичною особою-підприємцем Агаповим О.І., правонаступником якого є ОСОБА_1 .

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Федорчука Ігоря Олеговича ( АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2102,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Федорчук Ігор Олегович ( АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Позовні вимоги складено та підписано судом 29.06.2021.

Суддя О.Г. Смородінова