ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Справа№ 910/16964/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Нікітенко А.В.

за участю представників сторін: згідно із протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021(повний текст рішення складено 13.01.2021)

у справі № 910/16964/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАМГІР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР"

про стягнення 220 107,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАМГІР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" про стягнення 220 107,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати виконаних робіт з перевезення за договорами-заявками: №20/06/2020, №25/06/2020, №27/06/2020, №27/06/2020, №27/06/2020, №01/07/2020 на транспортування вантажу, у останнього виникла заборгованість у розмірі 220 107,49 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16469/20, позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАМГІР" заборгованість у розмірі 220 107,49 грн. та судовий збір у розмірі 3 301,61 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/16964/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20. Задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" про розгляд справи із викликом сторін. Призначено справу № 910/16964/20 до розгляду у судовому засіданні 22.04.2021.

Судове засідання 22.04.2021 не відбулося, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Гаврилюка О.М. з 15.04.2021 на лікарняному.

Після виходу головуючого судді Гаврилюка О.М. з лікарняного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про призначення справи № 910/16964/20 до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі № 910/11610/20. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 у судовому засіданні 10.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Міжнародне агентство "Тайгер" про зупинення провадження у справі № 910/16964/20 до набрання законної сили рішенням в іншій справі № 910/6259/21 за позовною заявою ТОВ "Міжнародне агентство "Тайгер" до ТОВ "Аламгір" про відшкодування вартості зіпсованого та втраченого вантажу у міжнародному перевезенні.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, перебування головуючого судді Гаврилюка О.М. на лікарняному з 15.04.2021, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/16964/20 розглядалась протягом розумного строку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20, Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20, розгляд справи здійснювати із викликом сторін, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 і прийняти нове, яким в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАМГІР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" про стягнення 220 107, 49 грн. відмовити в повному обсязі, покласти судові витрати на Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛАМГІР".

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що рішення за своєю адресою не отримував, із рішенням ознайомився представник відповідача 04.03.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Водночас, можливості висловити свою позицію у даній справі відповідачу надано не було, зокрема, справа розглядалася без виклику сторін і відповідач не міг надати свої пояснення у суді, будь-яких ухвал суду щодо відкриття провадження у справі відповідач за своєю адресою не отримував. Крім того, рішення винесене до подання відзиву на позовну заяву відповідачем, не зважаючи на те, що справедливий розгляд справи забезпечується тим, щоб кожна сторона у справі була почута.

Також скаржник вказує на те, що навіть у разі направлення кореспонденції Господарським судом міста Києва відповідачу, така кореспонденція безпосередньо на юридичну адресу відповідача не доставлялася, а оскільки відповідач у зв`язку із карантином, поштове відділення не відвідував, то був обмежений в отриманні кореспонденції. Таким чином, навіть у разі направлення кореспонденції, вважається, що така кореспонденція не була отримана відповідачем із поважних причин, в тому числі з причини карантину і наявності коронавірусної інфекції в Україні.

На думку скаржника, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність заборгованості, оскільки:

- сторонами не було підписано акти прийому-передачі наданих послуг через неякісне надання позивачем таких послуг, відповідно строки оплати не настали і позов є передчасним;

- по наданим позивачем до суду CMR та договорам-заявкам не випливає, що позивачем надавалися послуги належним чином (отримувач продукції, зазначений в заявці, не зазначений в CMR);

- жодних вимог, рахунків на оплату відповідач від позивача не отримував (що підтверджується матеріалами справи);

- судом першої інстанції не надано належної правової оцінки поданим позивачем документам: не належним чином досліджено заявку, CMR (не враховано, що отримувач, вказаний у CMR не зазначений в заявці), акт здачі прийняття робіт (не враховано, що акт не підписаний відповідачем);

- після виконання перевезень позивачем, від отримувача товару до відповідача надійшли претензії про те, що продукція, перевезення якої здійснював позивач, була доставлена в неналежній якості та кількості. Крім того, отримувачем продукції було складено відповідний акт утилізації товару (в якому було зафіксовано неякісність доставленої продукції та її нестачу). Позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями, просив надати докази дотримання температурного режиму під час здійснення ним перевезення, велися переговори, однак, недоліків неякісно наданих позивачем послуг усунено не було. По вказаній причині акти прийому-передачі наданих послуг підписано не було, про що позивачу було відомо і, відповідно, строки оплати не настали, поданий позов є передчасним і спрямований на уникнення відповідальності за надання неякісних послуг.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи письмових пояснень

14.04.2021 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшло письмове пояснення щодо покладення плати за перевезення товарів на позивача, у якому зазначено про те, що сума за перевезення позивачем товарів (які були зіпсовані та втрачені під час такого перевезення) покладається на позивача і не підлягає оплаті відповідачем. Так, відповідно до розрахунку плати за перевезення, 49% плати за перевезення підлягає покладенню на позивача, тобто плата за перевезення в розмірі 1 764,00 Євро підлягає покладенню на позивача. Також відповідач, зокрема, просить витребувати у позивача докази дотримання температурного режиму під час здійснення ним перевезення товарів на замовлення відповідача відповідно до заявок.

Позивач у поданих до суду 19.04.2021 письмових поясненнях вказує на те, що він обґрунтовано вважає, що направлені ним Укрпоштою цінним листом з описом двічі його вимоги: 04.08.2020 за № 711 та повторно, 26.08.2020 за № 405, не отримувались відповідачем навмисне і штучно, так як під час адаптивного карантину, коли діяльність Укрпошти і можливість отримання та пересилки кореспонденції відповідачем не призупинялась, доводи відповідача про неотримання поштової кореспонденції з причин карантину не є поважними, якщо така вимога була пред`явлена в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України, п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" за № 14 від 17.12.2013, абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", абз. 2 п. 42.5 ст. 42 Податкового кодексу України. При цьому, з долучених до матеріалів справи доказів відправлення вбачається, що вищевказані вимоги були направлені на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, повернуті на адресу відправника 20.08.2020 та 08.09.2020 у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З аналогічних обставин немає правових підстав вважати поважними і обгрунтованими причини неотримання відповідачем ухвали господарського суду про відкриття провадження і можливості для відповідача надати суду відзив на позовну заяву на спростування доводів позивача.

Позивач вказує на те, що одержувач товару в Латвії ніяких заяв-зауважень перевізнику (позивачу) з приводу якості (псування) і кількості (недостачі) поставленого товару не робив ані під час прийняття вантажу, ані пізніше, у встановленому порядку і строки.

Позиції учасників справи

Представник відповідача у судовому засіданні 10.06.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 скасувати, з підстав, викладених у скарзі, натомість, представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду міста Києва 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між позивачем, як перевізником, та відповідачем, за договором замовником, укладено Договори-заявки на транспортування вантажу, на виконання яких позивачем виконано всі перевезення вантажу та передано вантаж одержувачу в м. Рига (Латвія) на підставі товарно-транспортних накладних (CMR), а саме:

- № 20/06/2020 на транспортування вантажу (автомобіль DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 );

- № 25/06/2020 на транспортування вантажу(автомобіль DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_4 );

- № 27/06/2020 на транспортування вантажу (автомобіль DAF НОМЕР_5 / НОМЕР_6 );

- № 27/06/2020 на транспортування вантажу (автомобіль DAF НОМЕР_12/ НОМЕР_7 );

- № 27/06/2020 на транспортування вантажу (автомобіль DAF НОМЕР_8 / НОМЕР_9 );

- № 01/07/2020 на транспортування вантажу (автомобіль DAF НОМЕР_10 / НОМЕР_11 ).

12.08.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 27 від 04.08.2020 з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 100 від 24.06.2020, № 105 від 01.07.2020, № 106 від 05.07.2020, № 107 від 05.07.2020, № 108 від 09.07.2020, № 118 від 09.07.2020 та відповідними рахунками-фактурами, які просив оплатити протягом 7 календарних днів з дати отримання даної вимоги.

Оскільки вищевказана вимога та повторна вимога № 28 від 26.08.2020 була повернула позивачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання, останній просить суд стягнути з відповідача існуючу заборгованість за договорами-заявками на суму 220 107,49 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявні у матеріалах справи, укладені між позивачем та відповідачем договори-заявки за своїм змістом та правовою природою є договорами перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 32 ГК України та Глави 64 ЦК України і зазначені договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно із ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою особою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічна норма міститься в ст. 307 ГК України. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Факт здійснення позивачем перевезення вантажу за договорами-заявками на транспортування вантажу № 20/06/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ), № 25/06/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ), № 27/06/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_5 / НОМЕР_6 ); № 27/06/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_12/ НОМЕР_7 ); № 27/06/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_8 / НОМЕР_9 ); № 01/07/2020 (автомобіль DAF НОМЕР_10 / НОМЕР_11 ) та передача його одержувачу в м. Рига (Латвія) підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR), належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи.

Статтею 916 ЦК України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.08.2020 та 26.08.2020 позивач надсилав на адресу відповідача вимоги № 27 від 04.08.2020, № 28 від 26.08.2020 з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 100 від 24.06.2020, № 105 від 01.07.2020, № 106 від 05.07.2020, № 107 від 05.07.2020, № 108 від 09.07.2020, № 118 від 09.07.2020 та відповідними рахунками-фактурами, у яких просив останнього оплатити протягом 7 календарних днів з дати отримання даної вимоги надані послуги по перевезенню вантажу на суму 220 107,49 грн.

Зазначені вимоги були надіслані позивачем на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, повернуті на адресу відправника 20.08.2020 та 08.09.2020, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що отримання поштової кореспонденції є правом особи, а не обов`язком, у зв`язку із чим, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Враховуючи, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договорами-заявками належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати за надані послуги перевезення вантажу є таким, що настав, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 220 107,49 грн. є такими, що підтверджені матеріалами справи та відповідають чинному законодавству

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Статтями 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005 № 3262-ІV, передбачено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом; судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України; загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону; для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно із п.п. 20, 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2006 № 740 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень" доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється безоплатно через офіційний веб-портал ДСА; ДСА публікує адресу веб-порталу судової влади в офіційних друкованих виданнях; користувачам Реєстру надається можливість пошуку, перегляду, роздрукування електронних копій судових рішень, копіювання їх текстів у цілому або частин відповідно до режиму доступу до судових рішень, внесених до Реєстру за останніх п`ять років; порядок надання інформації за попередній період визначається держателем Реєстру.

Також, як вже зазначалось, отримання кореспонденції є правом, яким скаржник не скористався.

Слід зазначити, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним». При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а тому не може свідчити про неправомірність його дій».

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2021 у справі № 916/335/18, ухвалі від 22.04.2021, ухвалі від 13.10.2020 у справі № 910/5211/18 та інші).

Твердження скаржника про те, що продукція, перевезення якої здійснював позивач, була доставлена в неналежній якості та кількості не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки це не є предметом розгляду справи № 910/16964/20, натомість це є предметом розгляду справи № 910/6259/21.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи були враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі № 910/16964/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "ТАЙГЕР".

4. Справу № 910/16964/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 29.06.2021.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

Б.О. Ткаченко