ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 910/873/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Сітайло Л.Г.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021

у справі № 910/873/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ"

до Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва"

про стягнення 118 140, 55грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі №910/873/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" основну заборгованість в сумі 88516грн. 00 коп., штраф в сумі 28054грн. 80 коп., 3 % річних в сумі 330грн.66коп., інфляційні втрати в сумі 1239 грн. 09 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 28054,80грн, 3% річних в сумі 330,66грн, інфляційних втрат в сумі 1239,09грн. Визначити порядок в строк виконання рішення суду в частині стягнення суми основної заборгованості 88516 грн. шляхом надання розстрочки строком на один рік рівними частинами, про що зазначити в судовому рішенні.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- на період дії карантину, який є загальновідомим фактом та форс-мажорною обставиною, усіх працівників підприємством відправлено у відпустки, в цей період відповідач не вів діяльності та не отримував доходи. Вказані події завдали значний фінансовий збиток підприємству.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.І., суддів Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021, справу №910/873/21 призначено до розгляду на 09.06.2021.

Від позивача (01.06.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги та зазначає про те, що:

- єдиним належним та достатнім документом на засвідчення форс-мажорної обставин в умовах пандемії, які унеможливлюють оплату заборгованості, що виникла у відповідача по договору перед позивачем, є сертифікат ТПП України.

В судове засідання апеляційного господарського суду 09.06.2021 не з`явились представники сторін.

Враховуючи те, що позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи судовою колегією встановлено.

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки (відстрочка) від 14.09.2020 №1388/2020П, відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених договором, позивач зобов`язується поставити відповідачу автомобільні товари, а відповідач зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3.1 договору визначено, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошової суми відповідачем на розрахунковий рахунок позивача протягом двох, семи, чотирнадцяти або тридцяти календарних днів з моменту проведення відвантаження. Конкретний термін оплати товару визначається видатковою накладною на поставку кожної партії товару, підписаною уповноваженими представниками сторін, але в будь-якому разі строк оплати не повинен перевищувати тридцять календарних днів.

Положеннями п. 10.2 договору передбачено, що за порушення терміну оплати, у відповідності до розділу 3 цього договору, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 30 відсотків від загальної вартості неоплаченого товару.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст.526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст.525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 113516,00 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме: від 15.10.2020 № ЕСТ1019979.56615882 на суму 50300,00грн. та від 10.11.2020 № ЕСТ1110772.59332874 на суму 63216,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана сума заборгованості сплачена відповідачем частково в сумі 25000,00 грн., що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 88516,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді штрафу в сумі 28054,80грн., а також про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 330,66 грн. та інфляційних втрат в сумі 1239,09 грн.

Приписом ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 88 516,00 грн.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 88 516,00грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст.549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 28054,80 грн., 3 % річних в сумі 330,66грн. та інфляційних втрат в сумі 1239,09 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом за розрахунками позивача.

Доводи відповідача про те, що на період дії карантину, який є загальновідомим фактом та форс-мажорною обставиною, усіх працівників підприємством відправлено у відпустки, в цей період відповідач не вів діяльності та не отримував доходи, тому вказані події завдали значний фінансовий збиток підприємству, не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки: факт порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором визнається відповідачем; часткова сплата заборгованості за договором та можливе вирішення спору між сторонами мирним шляхом не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову; підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань (ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Крім того, колегія суддів зазначає, що єдиним належним та достатнім документом на засвідчення форс-мажорної обставини в умовах пандемії, які унеможливлюють оплату заборгованості, є сертифікат ТПП України.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Київське управління механізації і будівництва" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 у справі № 910/873/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/873/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.06.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.Г. Сітайло

С.І. Буравльов