ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 справа № 914/1292/21

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ", м.Київ,

до відповідача: Державного підприємства "Стрийський комбінат хлібопродуктів №1" Державного агентства резерву України", м.Стрий Львівської області,

про стягнення 115'028,66 грн. заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Габаковській Х.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова група Київ" до Державного підприємства "Стрийський комбінат хлібопродуктів №1" Державного агентства резерву України" про стягнення 115'028,66 грн. заборгованості за договором поставки №0109-1 від 01.09.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13 травня 2021 року справу № 914/1292/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10.06.2021, надано відповідачу строк на подання відзиву-протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, явку сторін визнано обов`язковою.

03.06.2021 позивач подав заяву про долучення доказів.

07.06.2021 відповідач подав суду клопотання про об`єднання позовів (вх.№13296/21).

Ухвалою від 10.06.2021 суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про об`єднання справ та ухвалою від 10.06.2021 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомив відповідача про дату, час і місце судового засідання. Явка обов`язковою не визнавалась.

Представник позивача у судове засідання 24.06.2021 в режимі відеоконференції з`явився, зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задоволити. Повідомив, що заборгованість відповідач не оплатив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причин відсутності не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки явка учасників процесу у судове засідання 28.04.2021 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, доказів поважності неявки у судове засідання не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 24.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернова група Київ» (постачальник) та Державним підприємством «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України» (покупець) укладено договір поставки №0109-1, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (далі - товар), в кількості, асортименті, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі і додаткових угодах, які, з моменту їх підписання, стають невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.2.2 договору вартість товару по кожній конкретній партії товару, що поставляється за цим договором, визначається сторонами у додатковій угоді до цього договору.

Поставка здійснюється на умовах, які встановлені в додатковій(их) угоді(ах) до договору (п.3.1 договору).

Згідно п.4.2 договору покупець зобов`язаний здійснити 100% оплату за придбаний товар упродовж двох банківських днів з моменту поставки товару.

За умовами п.4.5 договору моментом поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцю в місці поставки, визначеного, згідно додаткової угоди, що є невід`ємною частиною цього договору та згідно видаткової накладної.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2020, а в частині невиконаних зобов`язань, що виникли протягом дії строку цього договору - до повного їх виконання (п.10.1 договору).

01 вересня 2020 року сторонами договору укладено додаткову угоду №1 до договору поставки. Відповідно до п.1 цієї угоди №1 постачальник зобов`язався поставити у термін до 04.09.2020, а покупець прийняти й оплатити товар, а саме: борошно житнє обдирне у кількості 14,607 тон за ціною 7'165 гривень за тону.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору 01.09.2020 відповідачу було поставлено борошно житнє обдирне у кількості 14,607 тон, загалом на суму 104'659,27 грн., що підтверджується видатковою накладною №0109-5 від 01.09.2020, підписаною сторонами без зауважень.

Своїх зобов`язань за договором відповідач не дотримався, оплати у термін до 03.09.2020 не здійснив.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 2'044,51 грн. 3% річних та 8'324,88 грн. інфляційних втрат, які і просить стягнути з відповідача.

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки №0109-1 від 01.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар, прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а, отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для сторін відповідні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості за поставлений позивачем товар за видатковою накладною № 0109-5 від 01.09.2020 на загальну суму 104'659,27 грн., тому вимога про стягнення даної суми є правомірною.

Щодо стягнення 2'044,51 грн. 3% річних та 8'324,88 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

У пункті 4.2 договору сторонами визначено та погоджено, що покупець зобов`язаний здійснити 100% оплату за придбаний товар упродовж двох банківських днів з моменту поставки товару.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 256 ЦК України). Отже, 04.09.2020 є датою порушення відповідачем зобов`язання за договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивач правомірно нарахував 2'044,51 грн. 3% річних.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд зауважує, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до частини 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 8'324,88 грн. інфляційних втрат.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 303 від 29.04.2021 на суму 2'270,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги до відповідача у повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача 2'270,00 грн. судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України» (82400, Львівська область, м. Стрий, вул.Грабовецька, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова група Київ» (04070, м. Київ, вул. Ярославська, 31 б, оф. 4; ) 104'659,27 грн. основного боргу, 2'044,51 грн. 3% річних, 8'324,88 грн. інфляційних втрат та 2'270,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.06.2021.

Суддя Б.І. Яворський