РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2021Справа № 910/12105/20

За позовом Органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м.Києва;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло" (відповідач 1);

Київської міської ради (відповідач 2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1

Публічне акціонерне товариство трест "Київміськбуд-1" імені М.П.Загороднього;

про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Аветян А. Г., адвокат, ордер серії КС № 882273 від 29.03.21;

Від відповідача 1: Рейдель Р. В., адвокат, довіреність № 2/10 від 02.10.20;

Від відповідача 2: Сімак Я.К., уповноважена особа;

Від третьої особи: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло" (відповідач 1), Органу місцевого самоврядування Київської міської ради (відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Київської міської ради № 638-18/798 від 10.07.2003 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" в частині вилучення та надання в оренду земельної ділянки площею 1962 кв.м з кадастровим номером: :85:381:0006;

- визнати недійсним договір оренди земельних ділянок зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у Книзі записів державної реєстрації договорів №85-6-00097 від 31.01.2004, в частині оренди земельної ділянки площею 1962 кв.м з кадастровим номером: :85:381:0006;

- визнати недійсною Угоду про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 15.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі № 910/12105/20 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 03.11.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 Публічне акціонерне товариство трест "Київміськбуд-1" імені М.П.Загороднього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу № 910/12105/20 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 20.04.2021 було оголошено перерву в слуханні справи по суті до 18.05.2021 р.

У судовому засіданні 18.05.2021 було оголошено перерву в слуханні справи по суті до 01.06.2021 р.

Під час розгляду спору по суті 01.06.2021 р. представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 та представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях на позовну заяву. Також відповідачем 1 було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

Рішенням Київської міської ради № 638-18/798 від 10.07.2003 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" затверджено проект відведення земельних ділянок та передано Відкритому акціонерному товариству трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього у короткострокову оренду на 5 років земельні ділянки загальною площею 5,99 га для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вул. Воздвиженській, Горнчарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

Судом встановлено, що на підставі вищевказаного рішення Київської міської ради, 23.01.2004 між Київською міською радою, як Орендодавцем, та Відкритим акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього, як Орендарем, укладено Договір оренди земельних ділянок, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18. За даним договором серед інших передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :85:381:0006. Строк оренди - 5 років. Даний договір оренди зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 31.01.2004 за № 85-6-00097 у книзі записів державної реєстрації Договорів.

Рішенням Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 поновлено на 5 років з 01.02.2009 договір оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, укладений між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього на підставі рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 638-18/798.

Рішенням Київської міської ради від 20.09.2012 № 188/8472 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 та договору оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, укладеного між Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством трестом "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва" внесено зміни до рішення Київської міської ради від 18.06.2009 № 672/1728 "Про поновлення Відкритому акціонерному товариству трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього договору оренди земельних ділянок для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально- громадського призначення в урочищі Гончари - Кожум'яки на вул, Воздвиженській. Горнчарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва", а саме: слова та цифри "на 5 років з 01.02.2009" змінено словами та цифрами на "на 10 років".

Даним рішенням також внесено зміни до договору оренди земельних ділянок від 31.01.2004 № 85-6-00097, а саме: по тексту договору слова "відкрите акціонерне товариство трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього" змінено на слова "товариство з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло".

15.05.2014 між Київською міською радою, як Орендодавцем, Публічним акціонерним товариством трест "Київміськбуд-1" імені М.П. Загороднього, як Первісним Орендарем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло", як Орендарем, укладено Угоду про поновлення та внесення змін до Договору оренди земельних ділянок. Даною угодою подовжено до 10 років Договір оренди земельних ділянок, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 31.01.2004 за № 85-6-00097 у книзі записів державної реєстрації Договорів; по тексту договору слова "відкрите акціонерне товариство трест "Київміськбуд- 1" імені М.П. Загороднього" змінено на слова "товариство з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне житло"; викладено договір оренди в новій редакції, в розділі 2 якого зазначено, що об'єктами оренди є земельні ділянки з кадастровими номерами :85:381:0006 та :85:381:0016.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що Київською міською радою (відповідачем 2) прийнято рішення "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" № 638-18/798 від 10.07.2003, яким затверджено проект відведення земельних ділянок ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-1" ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО, в тому числі земельної ділянки площею 1962 кв.м. з кадастровим номером: :85:381:0006 (далі - Земельна ділянка), для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва, на виконання якого між Київською міською радою та ВІДКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-1" ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО 23.01.2004 укладено Договір оренди земельних ділянок, яким останньому передано в оренду ряд земельних ділянок, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером: :85:381:0006, цільове призначення - для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у Книзі записів державної реєстрації договорів № 85-6-00097 від 31.01.2004 (далі - Договір оренди № 85-6-00097), у який, в подальшому, рядом рішень Київради вносились зміни, результатом яких стала заміна сторони та передача Земельної ділянки в оренду ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФУНДАЦІЯ "ЯКІСНЕ ЖИТЛО".

За твердженням позивача, вищевказана земельна ділянка розташована в межах:

1) території пам'ятки археології місцевого значення "Культурний шар Копиревого кінця XI-XII ст.";

2) території Державного історико-культурного заповідника "Стародавній Київ";

3) території архітектурного заповідника "Місто Володимира";

4) території пам'ятки археології - культурний шар Подолу, культурний шар ремісних слобод Гончари та Кожум'яки IX-XVII ст.;

5) територія Земельної ділянки є складовою частиною пам'ятки ландшафту та історії місцевого значення "Історичний ландшафт Київських гір та долини р. Дніпра".

Так, на думку позивача, порушення його права, а також приписів чинного законодавства оскаржуваним рішенням відповідача 2 та оспорюваним Договором оренди відбулося з урахуванням наступних обставин:

- станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою землекористувачем Земельної ділянки з кадастровим номером: :85:381:0006 є відповідач 1 на підставі Рішення Київради № 638-18/798 з подальшими змінами та Договору оренди № 85-6-00097 з подальшими змінами;

- Київською міською радою при вилученні Земельної ділянки, яка відноситься до категорії земель історико-культурного призначення не дотримано процедуру зміни цільового призначення;

- при виділі Земельної ділянки не дотримано процедуру виділу особливо цінних земель;

- при визначенні цільового призначення не враховано обмеження щодо забудов на землях історико-культурного призначення.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач 1 зазначав, що на виконання вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також приписів Земельного кодексу України, проект відведення земельних ділянок ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ ТРЕСТ "КИЇВМІСЬКБУД-1" ІМЕНІ М.П. ЗАГОРОДНЬОГО для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва пройшов погодження та отримав позитивні висновки, зокрема від:

- Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації від 11.06.2003 № 19-519 (Висновок щодо умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та обтяжень для відведення земельної ділянки);

- Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 18.06.2003 № 4276;

- Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.06.2003 № 2295-09;

- Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 26.06.2003 № 08-8-20/4872;

-Головного управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт від 23.06.2003 № 3286;

- Міністерства культури і мистецтв України від 06.07.20013 № 12-441/31;

- Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації.

Також відповідач 1 вказував на те, що відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, земельна ділянка, розташована на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва (кадастровий номер :85:381:0006) відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Окрім зазначеного, відповідачем 1 наголошувалося на відсутності достатнього обсягу повноважень позивача для подання даного позову, оскільки, за доводами відповідача 1, діяльність органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва поширюється лише на чітко встановлену територію. При цьому, до позовної заяви органом самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" не додано належних та допустимих доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:381:0006 знаходиться в межах території будинків, на які поширюється його діяльність. Серед іншого, відповідачами не визнаються обґрунтування позивача з приводу порушення його прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Приписами п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини належить визначення меж територій пам'яток національного значення, зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, комплексів (ансамблів) навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією та затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Порядок визначення меж зон охорони пам'яток встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

На виконання статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318 затверджено порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць (надалі - Порядок № 318).

Згідно з п. 1 Порядку № 318 (в редакції, чинній на момент прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення від 10.07.2003), історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку № 318, відповідальними за визначення меж та режимів використання історичних ареалів є Мінкультури, Держбуд та уповноважені ними органи охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку №318 передбачено, що межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

Згідно з пунктом 10 Порядку №318 історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування.

Пунктом 13 Порядку №318 встановлено, що у разі коли на території населеного місця є державний історико-культурний заповідник, його територія обов'язково включається до історичного ареалу.

Отже, межі історичних ареалів міста Києва, як історичного населеного місця України, визначаються науково-проектною документацією, погодженою відповідним органом місцевого самоврядування та затвердженою Мінкультури.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Частинами 1, 3 статті 10 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни.

Згідно з п. 1.1 ДБН Б.1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», генеральний план міста, селища є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об'єктів загальноміського або загальноселищного значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщини, черговості освоєння території.

Генеральний план міста, селища є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обґрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території.

Межі та режими використання історичного ареалу м. Києва визначені діючим Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

У матеріалах даної справи відсутні докази того, що на момент прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення № 638-18/798 від 10.07.2003 про передачу ВАТ трест «Київміськбуд-1» ім. М.П. Загороднього ряду земельних ділянок, в тому числі й земельної ділянки з кадастровим номером :85:381:0006, для будівництва житлових будинків з об'єктами соціально-громадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва, Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини затверджено науково-проектну документацію щодо меж зон охорони пам'яток та історичного ареалу м. Києва.

Також, в матеріалах даної справи відсутні відомості щодо подання історико- містобудівного опорного плану, який входить до складу Генерального плану м. Києва, на розгляд до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері охорони культурної спадщини.

Аналогічної правової позиції також дотримується Верховний Суд, викладеною у постанові від 27.02.2019 по справі № 826/5755/17, в якій зазначено, що межі історичного ареалу міста Києва не затверджено Міністерством культури України у відповідності до вимог статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку № 318.Про відсутність затверджених меж історичного ареалу міста Києва дійшов висновку також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.04.2020 у справі № 640/21505/18.

Суд відзначає, що земельні ділянки, передані Київською міською радою ВАТ трест «Київміськбуд-1» ім. М.П.Загороднього загальною площею 5,99 га (в тому числі земельну ділянку, якій в подальшому присвоєно кадастровий номер :85:381:0006) для будівництва житлових будинків з об'єктами соціальногромадського призначення в урочищі Гончари-Кожум'яки на вулицях Воздвиженській, Гончарній, Дегтярній, Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови. Як вбачається з пояснювальної записки до проекту відведення вказаних земельних ділянок, останні мали наступне цільове призначення: код за УКЦВЗ - 1.13.3 Житлової забудови і громадського призначення. Тобто, станом на момент прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка не відносилась до земель історико-культурного призначення.

Позивачем не будо доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обставин порушення Київською міською радою норм чинного законодавства під час прийняття рішення № 638-18/798 від 10.07.2003, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо його скасування.

Відповідно до п. 1, 3, 6 абзаців ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Згідно з 12 абзацом ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи самоорганізації населення - представницькі органи, що створюються частиною жителів, які тимчасово або постійно проживають на відповідній території в межах села, селища, міста.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 закону України Закону України "Про місцеве самоврядування" органи самоорганізації населення включені до системи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про органи самоорганізації населення" органи самоорганізації населення - це представницькі органи, що створюються жителями, які на законних підставах проживають на території села, селища, міста або їх частин, для вирішення завдань, передбачених цим Законом.

Згідно із п.2 ст.14 Закону України "Про органи самоорганізації населення" до власних повноважень органу самоорганізації населення належать сприяння додержанню Конституції та законів України.

Згідно з п.1.4. розділу 1 положення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва () (положення) основними завданнями та напрямами діяльності органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" є:

- створення умов для участі жителів у вирішенні питань місцевого значення, в межах Конституції і законів України;

- задоволення соціальних, культурних, побутових, житлово-комунальних та інших потреб жителів Мікрорайону, шляхом сприяння у наданні їм відповідних послуг;

- участь у реалізації програм соціально-економічного та культурного розвитку, інших місцевих програм, прийнятих Київрадою, що стосуються відповідної території мікрорайону.

Пунктом 1.11. розділу 1 згаданого положення передбачено, що органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва здійснює свою діяльність в межах наступної території: вул. Воздвиженська, будинки № 5-7, 9-19, 14, 16-а, 18, 21-23, 25, 27, 28-30, 29, 29-б, 31-а корпус 2, 32, 33, 34, 38, 40, 48, 50; вул. Дегтярна, будинки № 9, 27; вул. Гончарна, будинок № 15-б; вул. Кожум'яцька, будинки № 14-а, 14-6, 16-а, 18-а, 20-б, 22-а у Подільському районі м. Києва.

Згідно з підпунктом 2 п.8.1 положення позивача 1 до компетенції органу самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва входить сприяння додержанню Конституції та законів України, реалізації актів Президента України та органів виконавчої влади, рішень Київради та Київської міської державної адміністрації, розпоряджень Київського міського голови тощо на території мікрорайону.

Відповідно до п.11.4. розділу 11 даного положення орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва має право звертатись до суду, з усіма можливими правами та обов'язками, відповідно до законодавства України, із заявами (позовами) про визнання недійсними актів Київського міського голови та посадових осіб Київради, Київської міської державної адміністрації, рішень (наказів) юридичних осіб, що порушують права і законні інтереси жителів Мікрорайону, що проживають на території діяльності органу самоорганізації населення, або обмежують повноваження органу самоорганізації населення, в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п.3.23 розділу 3 положення легалізація органу самоорганізації населення є обов'язковою і здійснюється шляхом його реєстрації в порядку передбаченому законодавством України.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.13 Закону України "Про органи самоорганізації населення" у разі реєстрації орган самоорганізації населення набуває статусу юридичної особи.

Так, орган самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва був легалізований та зареєстрований в порядку передбаченому законодавством України, набув статусу юридичної особи із ідентифікаційним кодом юридичної особи: 42855046, місцезнаходженням якої є: 04071, м. Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 41, офіс 120.

Відповідно до частин 1, 4 ст.91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З аналізу вищевикладеного випливає, що орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва з моменту його легалізації та реєстрації, набувши статус юридичної особи, наділений повним обсягом цивільної дієздатності та правоздатності юридичної особи, має повноваження на представництво інтересів мешканців в межах території своєї діяльності, наділений правом сприяти додержанню законів України та відповідно звертатись до суду із позовними заявами в інтересах громади.

В той же час, відповідно до п.4 cт. 5 Закону України "Про органи самоорганізації населення" діяльність органів самоорганізації населення ґрунтується, зокрема, на принципі територіальності.

Частинами 1 та 2 ст.9 Закону України "Про органи самоорганізації населення" визначено, що дозвіл на створення органу самоорганізації населення надається сільською, селищною, міською, районною у місті (у разі її створення) радою. Питання про створення органу самоорганізації населення, внесене на розгляд сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, розглядається на найближчому засіданні відповідної ради за участю членів ініціативної групи зборів (конференції) жителів за місцем проживання. У рішенні ради про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення мають бути обов'язково визначені його назва, основні напрями діяльності, повноваження та умови їх здійснення, територія, в межах якої має діяти орган самоорганізації населення.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що орган самоорганізації населення створюється лише з дозволу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, який оформлюється рішенням ради, в якому обов'язково мають бути визначені назва органу самоорганізації населення, основні напрями діяльності, повноваження та умови їх здійснення, територія, в межах якої має діяти орган самоорганізації населення.

Як встановлено судом, дозвіл на створення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва надано рішенням Київської міської ради від 21.06.2018 № 977/5041, згідно п.2 якого Орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва діє у межах території будинків №№ 5 - 7, 9 - 19, 14, 16-а, 18, 21 - 23, 25, 27, 28 - 30, 29, 29-б, 31-а корпус 2, 32, 33, 34, 38, 40, 48, 50 на вулиці Воздвиженській, №№ 9, 27 на вулиці Дегтярній, № 15-б на вулиці Гончарній, №№ 14-а, 14-6, 16-а, 18-а, 20-б, 22-а на вулиці Кожум'яцькій у Подільському районі м. Києва.

Як вже зазначалось судом, аналогічні межі території здійснення діяльності органом самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва визначені в п.1.11. його положення.

В цій частині суд приймає доводи відповідачів стосовно того, що діяльність органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва поширюється на чітко встановлену територію. При цьому, до позовної заяви органом самоорганізації населення "Вуличний комітет "Воздвиженка" не додано належних та допустимих доказів, що земельна ділянка з кадастровим номером :85:381:0006 знаходиться в межах території будинків, на які поширюється його діяльність.

Зазначений висновок зроблений з урахуванням того, що позивач - орган самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва здійснює представництво лише жителів мікрорайону, що проживають на території діяльності органу самоорганізації населення (згідно з приписами чинного законодавства України, рішення Київської міської ради від 21.06.2018 № 977/5041 та положення органу самоорганізації населення "Вуличний комітет Воздвиженка" у Подільському районі м. Києва), при цьому не здійснює представництва усієї територіальної громади та не наділений повноваження щодо здійснення державного контролю у сфері охорони культурної спадщини та дотримання земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 910/4292/13).

Зважаючи на факт того, що однією з позовних вимог є вимога про визнання недійсним Договору оренди земельних ділянок, суд також зауважує про необхідність доведення позивачем належними та допустимими доказами фактів порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів зазначеним правочином.

При цьому, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси, як заінтересованої особи, безпосередньо порушені спірним договором та в результаті визнання недійсним договору майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 916/23/18, від 04.06.2019 у справі № 916/1522/18.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд зазначає, що позивачами не доведено належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні положень статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачами порушено права та охоронювані законом інтереси позивача внаслідок прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення, з подальшим укладенням оспорюваного договору.

Щодо поданої відповідачем 1 заяви про застосування строку позовної давності суд відзначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що судом було встановлено відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача в даній справі, заява відповідача про застосування строку позовної давності судом по суті не розглядалася.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 ГПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.06.2021 р.

Суддя О.В. Мандриченко