ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2021 р. Справа № 911/2915/20

За позовом Командитного товариства "Бізнес Гарант", 21036, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Писарєва, будинок 4, квартира 26

до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", 07362, Київська область, Вишгородський район, село Новосілки, вулиця Київська, будинок 50

в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", 03083, місто Київ, проспект Науки, будинок 57

про стягнення 670 535,53 грн за договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання

суть спору:

Командитне товариство "Бізнес Гарант" звернулось до господарського суду з позовом (вих. № 112 від 02.10.2020) до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 у розмірі 670 535,53 грн, з яких 658 378,61 грн заборгованість по оплаті послуг та 12 156,92 грн проценти за користування чужими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасної та повної оплати послуг з видачі фінансових гарантій, наданих Незалежним фінансовим посередником (позивачем).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2020 позовну заяву було залишено без руху з підстав, викладених в ухвалі, та запропоновано позивачу усунути її недоліки.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем було подано заяву № 120 від 29.10.2020 про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено уточнену позовну заяву (вих. № 119 від 29.10.2020). Дослідивши матеріали уточненої позовної заяви судом встановлено, що прохальна частина заяви № 119 від 29.10.2020 ідентична прохальній частині заяви № 112 від 02.10.2020; уточнена позовна заява містила додаткові обґрунтування вимог, передбачених частиною третьою статті 162 Господарського процесуального кодексу України, що ставляться до позовної заяви.

Відповідно, судом розглядається позовна заява в редакції, поданій разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви, тобто в редакції № 119 від 29.10.2020.

Керуючись частиною першою статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

10 грудня 2020 року від позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, яке задоволено судом та долучено до справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.12.2020 строк підготовчого провадження по справі було продовжено за клопотанням відповідача на тридцять днів, по 09.02.2021. Цією ж ухвалою суд вирішив закрити підготовче провадження 09.02.2021 та призначити справу до розгляду по суті на 11.02.2021.

08 лютого 2021 року від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

11 лютого 2021 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 09.02.2021, в якому відповідач зазначив, що не погоджується в повному обсязі з позовними вимогами та вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, відтак у задоволенні позову просить відмовити. В самому відзиві містилось клопотання про поновлення строку для його подання. Разом з відзивом від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами судового засідання 11.02.2021 судом оголошено перерву у справі до 04.03.2021.

Ухвалою суду від 04.03.2021 за клопотаннями сторін, розгляд справи було відкладено на 08.04.2021.

08 квітня 2021 року від Командитного товариства "Бізнес Гарант" надійшли заява № 78 від 07.04.2021 про залишення позову без розгляду по справі № 911/2915/20 (вх. № суду 8436/21); заява про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду (вх. № суду 8447/21), клопотання про витребування доказів по справі № 911/2915/20 (вх. № суду 8446/21) та клопотання про залучення доказів до матеріалів справи (вх. № суду 8448/21) разом із заявою про поновлення строку на подачу доказів (вх. № суду 8445/21).

Протокольною ухвалою суду від 08.04.2021 заяву Командитного товариства "Бізнес Гарант" про залишення позову без розгляду (№ 78 від 07.04.2021) залишено без задоволення, оскільки відповідну процесуальну дію можливо вчинити лише на стадії підготовчого провадження, тоді як підготовче провадження у даній справі було закрито 09.02.2021.

Заяву позивача про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду залишено також без задоволення, оскільки судом було прийнято відзив до розгляду, причини пропуску строку на його подачу визнано судом обґрунтованими.

Ухвалою суду від 19.04.2021 клопотання Командитного товариства "Бізнес Гарант" про витребування доказів по справі задоволено; зобов`язано Волинську та Буковинську митниці Держмитслужби України надати належним чином завірені копії митних декларацій, перелік яких наведено в мотивувальній частині ухвали (таблиця 1 та 2); зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області надати інформацію стосовно внесення змін до податкових накладних, перелічених в цій же ухвалі.

Клопотання позивача про поновлення строку на подачу доказів судом задоволено, подані разом з цим клопотанням докази долучено до матеріалів справи.

14 травня 2021 року від Головного управління ДПС у Київській області за підписом заступника начальника Луговського В. надійшов лист про надання інформації стосовно витребуваних ухвалою суду від 19.04.2021 пояснень за податковими накладними, перелік яких наведено в ухвалі від 19.04.2021. В подальшому, 17.05.2021 від Головного управління ДПС у Київській області повторно надійшов лист на виконання вимог ухвали суду з аналогічною інформацією, яка містилась в попередньому листі, однак за підписом представника управління Вірчак В.

17 травня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2021 від Буковинської митниці Держмитслужби України надійшов супровідний лист № 7.2-08/1/7.2-10/8.19/2151 від 12.05.2021 з доданими до нього копіями митних декларацій, сформованих митним органом за спірний період.

20 травня 2021 року від Волинської митниці Держмитслужби України на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2021 супровідним листом № 7.3-28-03/3950 від 13.05.2021 надійшли належним чином завірені копії електронних митних декларацій, в яких зазначені фінансові гарантії за спірний період.

20 травня 2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи разом із заявою про поновлення строку на подачу даних доказів. До клопотання долучено заявки відповідача по договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015. Заява про поновлення строку на їх подачу обґрунтована тим, що оскільки заявки не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якими може підтверджуватись факт здійснення господарської операції, а також враховуючи те, що у позивача не виникало жодних сумнівів у достовірності поданих до суду документів, позивач разом з позовною заявою не подавав таких заявок. Однак, після отримання відзиву відповідача позивачу стало відомо, що останній заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи, зокрема, відсутністю заявок Принципала (тобто відповідача), у зв`язку з чим позивач просить поновити строк для подачі доказів та прийняти їх до розгляду.

Протокольною ухвалою від 20.05.2021 суд задовольнив заяву позивача про поновлення строку для подачі доказів по справі та долучив до матеріалів справи документи, додані до клопотання від 15.05.2021.

Відповідач в судові засідання не з`являвся; неодноразово від нього надходили клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 10.06.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Справу розглянуто судом в розумний строк з урахуванням конкретних обставин, зокрема, положень законодавчих актів щодо запобіганню поширення захворюваності на COVID-19, а також відсутністю фінансування на 2020 рік Господарського суду Київської області у зв`язку з чим відправка поштової кореспонденції була тимчасово припинена, про що повідомлялось на офіційному веб-порталі Господарського суду Київської області. Дані обставини слугували підставою для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

10 квітня 2015 року між Командитним товариством "Бізнес Гарант" (далі - Незалежний фінансовий посередник, НФП) та УДП "Укрінтеравтосервіс" (далі - Принципал) укладено договір № U15-69 про надання послуг з видачі фінансових гарантій з метою забезпечення сплати митних платежів (далі - Договір).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Договору Незалежний фінансовий посередник зобов`язується надати Фінансову гарантію з метою забезпечення виконання зобов`язань Принципала перед митними органами України, що випливають з митних процедур відповідно до умов цього Договору, а Принципал в свою чергу зобов`язується дотримуватися вимог Митного кодексу України, міжнародних договорів України та інших актів законодавства України при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом товарів та в інших випадках, що передбачають застосування Фінансової гарантії та оплатити послуги та інші витрати Незалежного фінансового посередника відповідно до умов цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору Фінансова гарантія у вигляді документа (викладеного в письмовій або електронній формі), що надається НФП відповідно до умов цього Договору, є способом забезпечення сплати митних платежів.

Фінансова гарантія у вигляді документа (викладеного в письмовій або електронній формі) є безвідкличним зобов`язанням Незалежного фінансового посередника, внесеного до реєстру гарантів, виплатити на вимогу митного органу кошти в межах суми митних платежів у разі невиконання забезпечених цією гарантією зобов`язань, що випливають з митних процедур (далі - Фінансова гарантія) (підпункт 2.1.1 Договору).

Згідно з підпунктом 2.1.2 Договору Незалежним фінансовим посередником може надаватися Фінансова гарантія таких видів: 1) індивідуальна (одноразова); 2) багаторазова; 3) генеральна.

Як визначено пунктом 2.2 Договору, гарантійний випадок - це факт невиконання Принципалом зобов`язань, забезпечених Фінансовою гарантією, що випливають з митних процедур, у зв`язку з настанням якого Незалежний фінансовий посередник зобов`язується сплатити митному органу кошти в сумі митних платежів за відповідною Фінансовою гарантією.

Пунктом 3.1 Договору передбачено обов`язок Незалежного фінансового посередника надати Фінансову гарантію.

Відповідно до пункту 3.3 Договору Фінансова гарантія надається Незалежним фінансовим посередником на підставі відповідної Заявки Принципала (Додаток № 1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною). Форма Заявки на надання Фінансової гарантії на попередньо узгоджений перелік товарів, що переміщується прохідним транзитом через митну територію України залізничним транспортом, та додаток до неї наведені у Додатку № 2 до Договору.

Згідно з підпунктами 3.3.1 та 3.3.2 Договору заявка повинна бути належним чином оформлена та передана не пізніше ніж за 24 години до початку виконання митних формальностей в митниці відправлення (призначення) в електронному вигляді або по факсу з наступним обов`язковим направленням оригіналу такої заявки на адресу НФП з підтвердженням відправлення.

Принципал зобов`язаний у разі настання гарантійного випадку не пізніше наступного банківського дня з дня отримання від НФП копії вимоги митного органу про сплату митних платежів перерахувати належну суму у розмірі необхідних митних платежів на рахунок НФП (підпункт 4.1.4 Договору).

Як визначено пунктом 5.1 Договору, розрахунок плати за надання послуг з видачі Фінансової гарантії проводиться на підставі тарифів, погоджених Сторонами та вказаних в Додатку № 3 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 5.2 Договору плата за надання послуг з видачі Фінансової гарантії оплачується Принципалом відповідно до умов цього Договору до початку виконання митних формальностей щодо товару у митниці відправлення (призначення) на підставі наданих Незалежним фінансовим посередником рахунку-фактури (інвойсу) або його копії.

Згідно з пунктом 5.5 Договору акти наданих послуг за цим Договором надаються не пізніше 5 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Неповернення Принципалом акту здачі-приймання виконаних робіт протягом п`яти днів з дня отримання свідчить про відсутність зауважень, а робота вважається виконаною належним чином та прийнятою Принципалом (пункт 5.6 Договору).

Розділом 9 Договору визначено, що: Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 9.1); Договір діє протягом одного року з моменту, визначеного у пункті 9.1 Договору, до повного виконання зобов`язань сторонами; у випадку якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про намір припинити дію Договору не пізніше, ніж за 30 календарних днів до моменту закінчення строку дії цього Договору, Договір вважається автоматично продовженим (пролонгованим) на той самий строк та на аналогічних умовах (пункт 9.2); закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (пункт 9.3).

Даний Договір містить наступні Додатки: Додаток № 1 Заявка № __ від ___ до Договору № U15-69 від 10.04.2015; Додаток № 2 Заявка (Фінансова гарантія на перелік товарів, що переміщується залізничним транспортом); Додаток № 3 Таблиця тарифів плати за надання послуг з видачі Фінансової гарантії; Додаток № 4 Перелік пунктів пропуску на державному кордоні України, за якими закріплені представники КТ "Бізнес Гарант".

Договір про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 та Додатки № 1, 2, 3, 4 до Договору підписані сторонами та скріплені їх печатками, що стверджується позивачем та не заперечується відповідачем.

В подальшому, між сторонами було підписано 01.03.2019 Додаткову угоду № 6, якою внесено зміни до Договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 в частині реквізитів Принципала, оскільки УДП "Укрінтеравтосервіс" було прийнято рішення про надання повноважень філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" складати та підписувати від імені Принципала документи (в тому числі бухгалтерські документи), необхідність складання яких виникає під час виконання Договору. Розділ 11 Договору було викладено в новій редакції та додано філію "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс". Цією ж Додатковою угодою було викладено Додаток № 3 - Таблицю тарифів плати за надання послуг з видачі Фінансової гарантії - до Договору в новій редакції.

Додатковими угодами № 7 від 06.03.2019, № 8 від 20.05.2019 та № 11 від 28.11.2019 до Договору між сторонами було погоджено викласти в новій редакції Додаток № 3 до Договору - Таблицю тарифів плати за надання послуг з видачі Фінансової гарантії. Пунктами 3 вказаних Додаткових угод визначено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання та скріплення печатками сторін та за умови надання згоди на їх укладання Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (з врахуванням обмежень встановлених у Положенні про філію в частині підписання договорів, угод директором філії).

Додатковою угодою № 9 від 01.10.2019 до Договору сторонами внесено зміни до Розділу 11 Договору стосовно банківських реквізитів сторін, що було зумовлено прийняттям постанови від 28.12.2018 № 162 Національного Банку України "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку(IBAN) в Україні".

Додатковою угодою № 10 від 20.11.2019 до Договору було внесено зміни до Додатку № 3 - Таблиці тарифів плати за надання послуг з видачі Фінансової гарантії щодо вартості послуги з видачі фінансової гарантії для одного перевезення транспортним засобом - 34РВ6067/ 34VB8179 .

В позовній та уточненій позовній заявах позивач зазначив, що на підставі Договору, Додаткових угод та заявок Принципала Командитним товариством "Бізнес Гарант" було надано Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" у період з березня 2019 року по серпень 2020 року фінансових гарантій на загальну суму 1 617 322,23 грн, а відповідачем сплачено лише частину суми у розмірі 958 943,62 грн, таким чином, за твердженнями позивача, заборгованість відповідача по оплаті фінансових гарантій становить 658 378,61 грн.

Позивач на підтвердження факту надання відповідачу вказаних послуг посилався на акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: № БГ000000342 від 31.03.2019, № БГ000000453 від 30.04.2019, № БГ000000585 від 31.05.2019, № БГ00000018 від 30.06.2019, № БГ000000880 від 31.07.2019, № БГ000001015 від 30.08.2019, № БГ000001187 від 30.09.2019, № БГ000001345 від 15.10.2019, № БГ000001394 від 31.10.2019, № БГ000001462 від 15.11.2019, № БГ000001542 від 30.11.2019, № БГ000001637 від 30.11.2019, № БГ000001603 від 16.12.2019, № БГ000001700 від 31.12.2019, № БГ000000002 від 31.01.2020, № БГ000000137 від 29.02.2020, № БГ000000273 від 31.03.2020, № БГ000000408 від 30.04.2020, № БГ000000513 від 31.05.2020, № БГ000000626 від 30.06.2020, № БГ000000732 від 31.07.2020, № БГ000000848 від 31.08.2020, які підписані сторонами Договору та містяться в матеріалах справи.

За твердженням позивача, станом на дату складання позову Принципалом (відповідачем) неоплачені наступні рахунки, котрі були сформовані на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг):

за липень 2019 року - № 1035 від 31.07.2019 на суму 30 954,00 грн;

за серпень 2019 року - № 1205 від 30.08.2019 на суму 27 115,00 грн;

за листопад 2019 року - № 1758 від 30.11.2019 на суму 66 729,90 грн;

за грудень 2019 року - № 1832 від 16.12.2019 на суму 126 461,14 грн; № 1912 від 31.12.2019 на суму 155 487,39 грн;

за січень 2020 року - № 123 від 31.01.2020 на суму 110 654,28 грн;

за лютий 2020 року - № 272 від 29.02.2020 на суму 172 636,80 грн.

Також позивач на підтвердження наявності за відповідачем заборгованості зазначив, що між сторонами було проведено звіряння розрахунків по Договору за надані послуги та підписані (крім двох останніх) акти звірки взаєморозрахунків, а саме: акт звірки взаєморозрахунків за 2019 рік; акт звірки взаєморозрахунків за січень-лютий 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за березень 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за квітень 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за травень 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за червень 2020 року; акт звірки взаєморозрахунків за липень 2020 року; за серпень 2020 року (не повернутий відповідачем); акт звірки взаєморозрахунків за січень-серпень 2020 року (не повернутий відповідачем).

Позивач стверджує, що відповідно до умов Договору відповідач зобов`язаний був оплатити надані йому послуги на підставі виставлених позивачем рахунків в строк, визначений Договором, однак відповідач не виконав належним чинок обов`язок щодо їх оплати, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми заборгованості по Договору, а також суми процентів, нарахованих за користування грошовими коштами.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, частини першої статті 174 Господарського кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (угоди) та інші правочини.

У якості підстави заявлених вимог позивачем визначено обставини неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 щодо повної оплати наданих послуг, посилаючись при цьому на положення статей 526, 530, 610, 612, 901, 903 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини між сторонами, що виникають з договорів про надання послуг.

Проаналізувавши умови договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій судом встановлено, що до цих правовідносин слід застосовувати як норми цивільного законодавства України, на які посилається позивач, так і положення Митного кодексу України, які регулюють правовідносини, пов`язані з видачею фінансових гарантій.

Так, згідно з частиною третьою статті 7 Митного кодексу України цим кодексом визначаються засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору останній укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань УДП "Укрінтеравтосервіс", в подальшому філією "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" перед митними органами України, що випливають з митних процедур.

Приписами статті 305 Митного кодексу України встановлено загальні положення щодо забезпечення зобов`язань перед органами доходів і зборів, відповідно до яких виконання зобов`язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

Способами забезпечення сплати митних платежів згідно зі статтею 306 Митного кодексу України є, зокрема, фінансові гарантії.

Положеннями частин першої та третьої статті 307 Митного кодексу України визначено, що юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед митними органами України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Фінансова гарантія видається гарантом і надається митним органам особою, відповідальною за сплату митних платежів, або будь-якою іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату митних платежів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Фінансова гарантія діє на всій митній території України.

Відповідно до частини першої статті 308 Митного кодексу України розмір фінансової гарантії визначається митним органом виходячи з суми митних платежів, що підлягає сплаті при випуску товарів для вільного обігу на митній території України або при вивезенні товарів за межі цієї території у митному режимі експорту.

Як визначено статтею 309 Митного кодексу України, забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у таких формах, зокрема як, надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа).

Фінансова гарантія може бути індивідуальною (одноразовою), багаторазовою та загальною.

Згідно приписів статті 310 Митного кодексу України у випадках, зазначених у цьому Кодексі, фінансові гарантії надаються органам доходів і зборів під час або до декларування товарів до митного режиму транзиту, попереднього декларування товарів, до їх прибуття на митну територію України та під час декларування товарів до митних режимів, що передбачають сплату митних платежів або передбачають перебування товарів під митним контролем до моменту закінчення дії відповідного митного режиму; фінансові гарантії надаються, зокрема, у вигляді документа (викладеного в письмовій або електронній формі зобов`язання гаранта сплатити визначені суми митних платежів на вимогу органу доходів і зборів); фінансові гарантії надаються на суму митних платежів, нарахованих на товари, які декларуються за однією митною декларацією або заявляються до митного режиму транзиту за одним транспортним документом.

Фінансова гарантія, що надається у вигляді документа, згідно частини другої статті 311 Митного кодексу України є безвідкличним зобов`язанням гаранта, внесеного до реєстру гарантів, виплатити на вимогу органу доходів і зборів кошти в межах певної суми у разі невиконання забезпечених цією гарантією зобов`язань із сплати митних платежів.

Гарантом може виступати незалежний фінансовий посередник - юридична особа, створена у формі повного або командитного товариства (частина перша статті 314 Митного кодексу України).

Питання забезпечення виконання зобов`язань врегульовано також приписами Цивільного та Господарського кодексів України.

Так, згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

За приписами статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; за погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу; до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини першої статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно з частиною першою статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

З огляду на викладене, Командитне товариство "Бізнес Гарант", як незалежний фінансовий повередник (гарант) має право вимоги до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс", як принципала за договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 у разі настання гарантійного випадку.

Однак відповідач не погоджується в повному обсязі з позовними вимогами та вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Так, відповідач стверджує, що з наданих позивачем первинних документів, зокрема, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № БГ000000880 від 31.07.2019, № БГ000001015 від 30.08.2019, № БГ000000002 від 31.01.2020 та № БГ000000137 від 29.02.2020 неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, оскільки не зазначено прізвища, ім`я, по-батькові особи, та невірно зазначено посаду особи, яка підписала відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з боку Принципала.

Також відповідач, посилаючись на пункти 3.3, 3.3.3 Договору, якими передбачено, що Фінансова гарантія надається Незалежним фінансовим посередником на підставі відповідної заявки Принципала, яка є невід`ємною частиною Договору за умови дотримання вимог пунктів 3.3.1-3.3.2 цього Договору, стверджує, що позивачем разом з позовною заявою не подано копій заявок Принципала, які були оформлені на виконання умов Договору згідно переліків, вказаних у актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), що в свою чергу унеможливлює встановлення факту надання відповідних послуг з боку позивача на користь відповідача, оскільки надані КТ "Бізнес Гарант" копії фінансових гарантій не відображають інформацію щодо їх видачі саме на виконання Договору та саме на підставі заявок УДП "Укрінтеравтосервіс".

Стосовно поданих позивачем актів звірки взаєморозрахунків, відповідач зазначив, що з огляду на необґрунтованість вимог позивача у зв`язку з неналежним оформленням первинних документів, акти звірки, згідно яких УДП "Укрінтеравтосервіс" має борг перед КТ "Бізнес Гарант" та які підписані працівниками філії, не можуть бути доказами існування та визнання відповідачем такого боргу, оскільки відсутні первинні документи на підтвердження даних, що відображені у відповідних актах звірки.

Позивач, в свою чергу зазначив, що разом з поданням до суду позовної заяви ним на підтвердження заявлених вимог були подані наступні докази (в копіях): договір про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 та додаткові угоди до договору; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 31.03.2019 по 31.08.2020; фінансові гарантії; рахунки на оплату; платіжні доручення; акти звірки взаєморозрахунків, претензія № 89 від 12.05.2020 та докази її вручення відповідачу. Вказані документи укладалися на виконання умов договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015, були підписані відповідачем і завірені його печаткою, а тому, як стверджує позивач, у нього не виникало жодних сумнівів стосовно достовірності вказаних документів.

Позивач зазначає, що до подання позовної заяви відповідач не висував жодних заперечень щодо підписання актів виконаних робіт іншими особами від імені його уповноважених осіб.

Відповідно, позивачу стала відома позиція відповідача щодо сумнівів останнього в належності оформлених первинних документів, які є підтвердженням здійснення господарських операцій за укладеним між сторонами договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 з відзиву на позов.

На викладену позицію відповідача, позивач зазначив, що компанія КТ "Бізнес Гарант" працює на ринку надання фінансових послуг з 2009 року та має високий авторитет та бездоганну репутацію відповідно до Митного кодексу України, має статус незалежного фінансового посередника з надання фінансових гарантій забезпечення оплати митних платежів при ввезенні на митну територію України або переміщенні по території прохідним (внутрішнім) транзитом товарів, на які поширюється порядок гарантування. КТ "Бізнес Гарант" занесений до реєстру гарантів як Незалежний фінансовий Посередник.

При цьому позивач звернув увагу суду на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, в якій йдеться про наступне: "92. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару".

Таким чином позивач послався на те, що за умовами укладеного між сторонами договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 не передбачено інформування гаранта про вантажну митну декларацію, на яку видається гарантія. Однак відповідно у таких вантажних митних деклараціях міститься найменування особи декларанта (якою був відповідач) та особи відповідальної за фінансове врегулювання (якою був позивач). У зв`язку чим, вантажні митні декларації переконливо свідчать про фактичні обставини надання позивачем послуг з видачі фінансових гарантій відповідачу.

Також, позивач стверджує, що факт надання послуг з видачі фінансових гарантій, які неоплачені відповідачем, може бути підтверджено документами згідно податкового законодавства. За фактом надання послуг відповідачу у відповідності до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 позивачем, як платником податку на додану вартість, були зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач, як отримувач цих послуг за кожною податковою накладною формував свій податковий кредит. Тобто, сума податку на додану вартість, яка включалась позивачем до зобов`язань з податку на додану вартість, відповідачем включалась у склад податкового кредиту з цього податку.

З огляду на викладене, позивач з метою отримання додаткових доказів, які б підтвердили факт надання відповідачу послуг з видачі фінансових гарантій згідно договору № U15-69 від 10.04.2015, звернувся з відповідними запитами до Галицької митниці Держмитслужби України, Північної митниці Держмитслужби України, Закарпатської митниці Держмитслужби України, Поліської митниці Держмитслужби України, Волинської митниці Держмитслужби України та Буковинської митниці Держмитслужби України про надання належним чином завірених копій вантажних митних декларацій, а також до Головного управління ДПС у Київській області та Вишгородської ДПІ ГУ ДПС у Київській області про надання інформації стосовно коригування податкового кредиту по контрагенту-постачальнику КТ "Бізнес Гарант" Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

Клопотанням про залучення доказів до матеріалів справи від 07.04.2021 позивач долучив митні декларації, отримані від Галицької митниці Держмитслужби України, Північної митниці Держмитслужби України, Закарпатської митниці Держмитслужби України, Поліської митниці Держмитслужби України та податкові накладні з квитанціями про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач звертався до суду з клопотанням про витребування доказів, оскільки Волинською та Буковинською митницями Держмитслужби України, якими здійснювалось митне оформлення товару, не було надано митні декларації на адвокатські запити позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2021 клопотання Командитного товариства "Бізнес Гарант" про витребування доказів було задоволено; зобов`язано Волинську та Буковинську митниці Держмитслужби України надати належним чином завірені копії митних декларацій, перелік яких містився в мотивувальній частині ухвали (таблиця 1 та 2); зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області надати інформацію за податковими накладними, переліченими в цій же ухвалі.

Вимоги ухвали суду від 19.04.2021 були виконані, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином завірені копії митних декларацій, надіслані супровідним листом № 7.2-08/1/7.2-10/8.19/2151 від 12.05.2021 Буковинською митницею Держмитслужби України та супровідним листом № 7.3-28-03/3950 від 13.05.2021 Волинською митницею Держмитслужби України, а також від Головного управління ДПС у Київській області надійшла інформація стосовно податкових накладних.

З огляду на значний об`єм матеріалів справи судом встановлено, що фактично позивач обґрунтовує свої позовні вимоги несплатою з боку відповідача рахунків:

- за липень 2019 року - № 1035 від 31.07.2019 на суму 30 954,00 грн сформований на підставі акта № БГ000000880 від 31.07.2019;

- за серпень 2019 року - № 1205 від 30.08.2019 на суму 27 115,00 грн сформований на підставі акта № БГ000001015 від 30.08.2019;

- за листопад 2019 року - № 1758 від 30.11.2019 на суму 66 729,90 грн сформований на підставі акта № БГ000001542 від 30.11.2019;

- за грудень 2019 року - № 1832 від 16.12.2019 на суму 126 461,14 грн сформований на підставі акта № БГ000001603 від 16.12.2019; № 1912 від 31.12.2019 на суму 155 487,39 грн сформований на підставі акта № БГ000001700 від 31.12.2019;

- за січень 2020 року - № 123 від 31.01.2020 на суму 110 654,28 грн сформований на підставі акта № БГ000000002 від 31.01.2020;

- за лютий 2020 року - № 272 від 29.02.2020 на суму 172 636,80 грн сформований на підставі акта № БГ000000137 від 29.02.2020.

Відповідач в свою чергу позовні вимоги не визнає та стверджує, що акти № БГ000000880 від 31.07.2019, № БГ000001015 від 30.08.2019, № БГ000000002 від 31.01.2020 та № БГ000000137 від 29.02.2020, які є первинними документами на підтвердження здійснення господарських операцій згідно договору, за спірний період оформлені позивачем неналежним чином (не зазначено прізвища, ім`я, по-батькові особи та невірно зазначено посаду особи, яка підписала акти з боку Принципала); також відповідач стверджує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуг за договором (відсутні Заявки Принципала), а акти звірки взаєморозрахунків сформовані за відсутності первинних документів.

Заперечення відповідача спростовуються наступним.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні акти):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1);

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

Як зазначено у висновках постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, "визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару".

У зв`язку з викладеним позивачем на підтвердження здійснення господарської операції з надання спірних послуг було долучено, а частину витребувано ухвалою суду, митні декларації.

Відповідно до пунктів 20, 21 статті 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 94 Митного кодексу України для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація.

Під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим (частина перша статті 258 Митного кодексу України).

Відповідно, у митних деклараціях, окрім реквізитів відправника, одержувача, найменування товару та іншого, зазначаються особа, відповідальна за фінансове врегулювання переміщення товарів через митний контроль (в даному випадку КТ "Бізнес Гарант") та декларант (УДП "Укрінтеравтосервіс"), що в свою чергу в сукупності з іншими доказами вказує на реальність виконання послуг.

Окрім того, з наданих позивачем податкових накладних та витребуваних судом пояснень по них, судом встановлено, що за податковими накладними від 31.03.2019 №129 (сума ПДВ 7 128,50 грн.); від 30.04.2019 №145 (сума ПДВ 6 270,334 грн.); від 31.05.2019 №144 (сума ПДВ 8 805,166 грн.); від 30.06.2019 №123 (сума ПДВ 7 609,00 грн.); від 31.07.2019 №146 (сума ПДВ 5 159,00 грн.); від 30.08.2019 №140 (сума ПДВ 4 519,166 грн.); від 30.09.2019 №117 (сума ПДВ 10 198,00 грн.); від 15.10.2019 №47 (сума ПДВ 4 884,052 грн.); від 31.10.2019 №147 (сума ПДВ 5 525,27 грн.); від 15.11.2019 №48 (сума ПДВ 3 028,184 грн.); від 30.11.2019 №149 (сума ПДВ 9 621,65 грн.); від 30.11.2019 №160 (сума ПДВ 375,00 грн.); від 16.12.2019 №57 (сума ПДВ 18 076,856 грн.); від 31.12.2019 №172 (сума ПДВ 19 914,564 грн.); від 31.01.2020 №113 (сума ПДВ 16 942,38 грн.); від 29.02.2020 №143 (сума ПДВ 26 106,134 грн.); від 31.03.2020 №135 (сума ПДВ 16 623,782 грн.); від 30.04.2020 №93 (сума ПДВ 8 629,166 грн.); від 31.05.2020 №77 (сума ПДВ 13 070,834 грн.); від 30.06.2020 №105 (сума ПДВ 17 166,66 грн.); від 31.07.2020 №104 (сума ПДВ 14 220,832 грн.), які були сформовані НФП у спірний період, жодних уточнюючих розрахунків УДП "Укрінтеравтосервіс" щодо коригування податного кредиту по контрагенту КТ "Бізнес Гарант" до ГУ ДПС у Київській області не подавались.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податукового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до положення статті 198 Податкового кодексу України абонент, як отримувач послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України, має право на податковий кредит з суми податку, що врахована в ціні вищенаведеного Договору.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 192.1 статті 192 Податкого кодексу України визначено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно, розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних - отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг (підпункт б) пункту 192.1.1 статті 192 Податкового кодексу України).

В сукупності, вказані обставини дають дійти до висновків, що у випадку зменшення суми наданих послуг КТ "Бізнес Гарант", як постачальником, то отримувач, тобто УДП "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс", відповідно повинен був зменшити суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду.

Оскільки, відповідно до наданих Головним управлінням ДПС у Київській області пояснень стосовно податкових накладних, зареєстрованих КТ "Бізнес Гарант", що жодних уточнюючих розрахунків УДП "Укрінтеравтосервіс" не подавалось, відповідно сформовані податкові накладні відображають загальні суми коштів, з урахуванням ПДВ, на які фактично позивачем було надано послуг з видачі фінансових гарантій.

Крім того, судом встановлено, що спірні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які не визнаються відповідачем, містять печатку підприємства Принципала, а саме філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс".

Відповідно до статті 581 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутність в актах № БГ000000880 від 31.07.2019, № БГ000001015 від 30.08.2019, № БГ000000002 від 31.01.2020 та № БГ000000137 від 29.02.2020 прізвища, ім`я, по-батькові відповідальної особи та, як стверджує відповідач, невірно зазначеної посади відповідальної особи, за наявності підпису в цих актах, які засвідчені відтиском печатки Принципала, а також наявність додаткових доказів, які свідчать про фактичні обставини здійснення послуг позивачем, не може свідчить про те, що такі акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) є неналежними доказами у справі. Зокрема, відтиск печатки на актах є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими документами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.

Зокрема, досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що відтворені на спірних актах підписи осіб з боку Принципала є аналогічними підписам осіб на інших актах, котрі були долучені позивачем на підтвердження виконання господарських операцій та які в свою чергу оплачені відповідачем в повному обсязі.

Стосовно актів № БГ000001542 від 30.11.2019, № БГ000001603 від 16.12.2019 та № БГ000001700 від 31.12.2019 відповідачем зазначено, що вони підписані т.в.о. директором філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" Бевзом В.М. та заперечень щодо їх неналежного оформлення у відзиві не міститься.

Зазначене відповідачем, що в період з 01.07.2019 по 12.11.2019 відповідно до наказу № 196-ВК від 26.06.2019 виконуючим обов`язки директора філії було призначено Петрівського В.Б.; а в період з 29.01.2020 по теперішній час - виконуючого обов`язки директора філії призначено Симонова О.І. згідно наказу № 17-Вк від 28.01.2020, не спростовують факту здійснення господарських операцій за актами № БГ000000002 від 31.01.2020 та № БГ000000137 від 29.02.2020.

Судом також встановлено, що додатковою угодою № 6 від 01.03.2019 до Договору між сторонами погоджено надати повноваження філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" на складання та підписування від імені Принципала документів (в тому числі бухгалтерські документи), необхідність складання яких виникає під час виконання Договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015.

Додаткова угода № 6 від 01.03.2019 до Договору є чинною, відповідачем не визнавалась недійсною.

Підстав вважати, що підписані акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), а також акти звірки взаєморозрахунків зі сторони Принципала неуповноваженими особами філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" відсутні з огляду на викладене вище.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні заявки Принципала, на підставі яких надавались фінансові гарантії.

Оскільки позивачем доведено належність первинних документів, складених у спірний період, наявні акти звірки взаєморозрахунків, котрі підписані з боку Принципала, є належними доказами на підтвердження наявності заборгованості за відповідачем.

Так, відповідно до умов Договору про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015, КТ "Бізнес Гарант", як незалежний фінансовий посередник, надав УДП "Укрінтеравтосервіс" в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс" у спірний період послуги з видачі фінансових гарантій, а УДП "Укрінтеравтосервіс" в особі філіі "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" УДП "Укрінтеравтосервіс", як принципал зобов`язувався оплатити такі послуги.

Як стверджує позивач, сума неоплачених послуг з видачі фінансових гарантій становить 658 378,61 грн.

Однак, судом встановлено, що сума заборгованості за договором становить 658 308,61 грн.

Так, згідно рахунків за спірний період, загальна сума послуг з видачі фінансових гарантій становила 690 038,51 грн.

Згідно платіжного доручення № 565 від 27.07.2020 на суму 5 000,00 грн, яким було частково сплачено відповідачем рахунок за надані фінансові гарантії у лютому 2020 року, а платіжними дорученнями № 319 від 11.03.2020 на суму 6 729,90 грн, № 218 від 23.03.2020 на суму 10 000,00 грн, № 262 від 13.04.2020 на суму 4 000,00 грн, № 302 від 04.05.2020 на суму 6 000,00 грн - частково сплачено відповідачем рахунок за надані фінансові гарантії у листопаді 2019 року, відповідно, за спірний період відповідачем було здійснено часткову оплату отриманих послуг на суму 31 729,90 грн.

З урахуванням викладеного, сума богу становить 658 308,61 грн (690 038,51 - 31 729,90).

Суд приходить до висновку, що позивачем було здійснено арифметичну помилку при розрахунку суми заборгованості. Таким чином, заявлена позивачем сума у розмірі 70,00 грн не підтверджена належними доказами.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг з видачі фінансових гарантій № U15-69 від 10.04.2015 є обґрунтованим в сумі 658 308,61 грн.

Крім того, як вже зазначалось, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України заявлено до стягнення суму процентів у розмірі 12 156,92 грн, яка нарахована на прострочені суми заборгованості у спірному періоді: липень - серпень 2019 року, листопад 2019 року - лютий 2020 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобов`язання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

Передбачене законом (статтею 625 Цивільного кодексу України) право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Відповідачем жодних заперечень стосовно нарахованих позивачем 3% річних викладено не було.

Перевіривши розрахунок 3% річних, що міститься в матеріалах позовної заяви, враховуючи принцип диспозитивності господарського процесу який передбачає, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених особою вимог, суд встановив, що розрахунок відсотків виконаний на суми простроченої заборгованості з урахуванням часткових проплат та охоплює періоди, які не суперечить вимогам законодавства, відповідно є неправомірним та підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг, наданих позивачем з видачі фінансових гарантій, внаслідок чого позовні вимоги КТ "Бізнес Гарант" є правомірними та обґрунтованими в сумі 658 308,61 грн основного борг та 12 156,92 грн 3% річних, які відповідно підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (07362, Київська область, Вишгородський район, село Новосілки, вулиця Київська, будинок 50, код 21536845) в особі філії "Центр митного забезпечення та сервісних послуг" Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" (03083, місто Київ, проспект Науки, будинок 57, код 42753213) на користь Командитного товариства "Бізнес Гарант" (21036, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Писарєва, будинок 4, квартира 26, код 36150262) заборгованість в сумі 670 465 (шістсот сімдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн 53 коп. (з яких 658 308,61 грн борг, 12 156,92 грн 3% річних) та 10 056 (десять тисяч п`ятдесят шість) грн 98 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 22.06.2021