ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1301/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7А, оф. 8-5)
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, Московський пр-т, 299)
про стягнення 123049,64 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" звернувся до Господарського суду Харківської області до відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення 123049,64 грн., що складається із: суми основного боргу в розмірі 98000,00 грн.; пені в розмірі 7397,29 грн.; 3 % річних в розмірі 1825,62 грн.; інфляційні втрати в розмірі 6026,73 гр. та штраф в розмірі 9800,00 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором № 14052020 транспортного експедирування від 20.05.2020 в частині здійснення клієнтом повної та своєчасної оплати наданих послуг.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, які орієнтовно становлять 20000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.04.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

18.05.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11292) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Згідно із ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

20.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (експедитор, позивач) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (клієнт, відповідач) було укладено Договір № 14052020 транспортного експедирування (далі - Договір (а.с. 15-17), відповідно до умов пункту 1.1. якого, експедитор зобов`язується за дорученням та за рахунок клієнта організовувати та надавати транспортно-експедиторські послуги, у тому числі перевезення вантажів автомобільним рухомим складом у міжміських сполученнях по території України, згідно з Додатком № 1, а Клієнт у порядку та в строки, передбачені цим Договором, зобов`язується приймати та оплачувати експедитору встановлену плату за надані послуги.

Згідно з п. 3.2.5. Договору клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані експедитором послуги та відшкодування додаткових витрат, що виникли у експедитора при виконанні цього Договору, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах Клієнта та документально підтверджені, зокрема, але не виключно, додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажів, витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами тощо.

У відповідності до п. 3.3.4. Договору експедитор має право в повному обсязі отримувати оплату за надані послуги та відшкодування додаткових витрат, що виникли у експедитора при виконанні цього Договору, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта та документально підтверджені, зокрема, але не виключно, додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажів, витрати, пов`язані з перевіркою вантажів митними та іншими контролюючими органами тощо.

Ціна (загальна вартість) цього Договору складається із загальної ціни (вартості) транспортно-експедиторських послуг, наданих експедитором клієнту на підставі погоджених сторонами заявок протягом дії цього Договору та орієнтовно становить 196000 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 32666,67 грн. п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів після вивантаження вантажу та підписання актів приймання-передачі наданих послуг та на підставі виставлених експедитором рахунків-фактур. При цьому рахунок-фактура не є первинним документом бухгалтерського обліку, носить інформаційний характер та його відсутність не звільняє клієнта від виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. За погодженням сторін може використовуватися інший порядок розрахунків.

Згідно з п. 5.1. Договору надані послуги передаються експедитором та приймаються клієнтом за актом приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 8.1. Договору сторонами визначено, що усі розбіжності, що виникають за цим Договором або у зв`язку з ним, вирішуються сторонами шляхом переговорів.

Розбіжності, що не можуть бути врегульовані шляхом переговорів, підлягають вирішенню в уповноваженому господарському суді Харківської області, відповідно до норм матеріального та процесуального права України (п. 8.2. Договору).

Згідно з п. 9.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання належним чином уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2020 року.

Пунктом 9.2. Договору сторонами визначено, що у випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не направить іншій стороні письмове повідомлення з відмовою від продовження цього Договору, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих самих умовах. Кількість автоматичних пролонгацій не обмежена.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачем вказано, що останнім, як експедитором за спірним Договором, свої зобов`язання щодо надання транспортно - експедиторських послуг виконано належним чином, про що позивач посилається на Акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № ГОФР000359 від 10.08.2020 на загальну суму 98000,00 грн., який підписано відповідачем без будь - яких претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих позивачем послуг (а.с. 20).

З урахуванням наведеного, позивачем вказано, що згідно з п. 4.3. Договору, строк оплати послуг настав 25.08.2020.

Проте відповідач у встановлений Договором строк такі послуги позивачу не сплатив.

Так, позивачем у позові вказано, що згідно з Актом звірки взаємних розрахунків та Оборотно-сальдовою відомістю за рахунком № 361 з початку 2020 року експедитором надано послуги клієнту на загальну суму 298230,00 грн., з яких відповідачем частково сплачено лише 200230,00 грн., про що посилається на банківську виписку по поточному рахунку позивача (а.с. 25).

У зв`язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору, згідно з п. 8.1. Договору, позивач направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості в розмірі 98000,00 грн. від 24.01.2021 за вих. № 24.

Проте відповідач відповіді на претензій не надав та заборгованість у розмірі 98000,00 грн. позивачу не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву повідомив суд про наявну перед позивачем заборгованість, яка склала 98000,00 грн., разом із тим заперечив проти розміру заявленої до стягнення пені, оскільки таку позивачем нараховано із перевищенням шестимісячного терміну та навів у відзиві свій контррозрахунок, за яким розмір пені склав 5949,28 грн. Щодо заявлених до стягнення штрафу, річних та інфляційних зазначив, що вони нараховані арифметично вірно. Також, у відзиві відповідачем викладено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), на підставі якого відповідач просить врахувати наведені обґрунтування з приєднаними до відзиву доказами та суд зменшити розмір пені до 20 % від загальної суми до 1189,86 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором транспортного експедирування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Відповідно до частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України та статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 статті 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з абзацом 2 статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № ГОФР000359 від 10.08.2020 на загальну суму 98000,00 грн., і цей акт підписано відповідачем без будь - яких претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих позивачем послуг (а.с. 20), однак в обумовлені строки відповідач не сплатив позивачеві повністю їх вартості, відповідний борг, який заявлено до стягнення у розмірі 98000,00 грн. є обґрунтованим, доведеним та таким, що відповідачем не спростований, а тому вимога про його стягнення підлягає задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені в сумі 7397,29 грн., суд виходить з наступного.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати в договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України .

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п. 6.4. Договору у випадку порушення клієнтом строків оплати наданих послуг останній зобов`язаний сплатити експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, три проценти річних та відшкодування за неправомірне користування чужими грошовими коштами з урахуванням встановленого індексу інфляції від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення оплати, до дати виконання оплати.

При цьому, із умов пункту 6.6. Договору вбачається, що сторони передбачили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання здійснюється до дати виконання цього зобов`язання. При цьому штрафні санкції стягуються у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Отже, умови, передбачені у пунктах 6.4., 6.6. Договору є такими, що у своїй сукупності встановлюють інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому твердження відповідача у своєму відзиві про зворотне є необґрунтовані та спростовуються умовами п. 6.6. Договору.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені в сумі 7397,29 грн., суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 7397,29 грн. пені суд визнав обґрунтованими та доведеним матеріалами справи.

Разом із тим, відповідачем заявлене клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 20 %, тобто до 1189,86 грн. від загально нарахованої суми.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач вказує на те, що ДП "Завод Електроважмаш" є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни, ДП Завод Електроважмаш виконує замовлення на відповідних ринках різних країн світу. 29.12.2018 Постановою уряду Російської Федерації від 29.12.2018 №1716-83 Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 №592 введено заборону на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна або які переміщуються через територію України, згідно відповідного переліку, до якого у тому числі включено товари за кодом ТН ЗЕД ЭАЕС 8501 - двигуни та генератори електричні. На сьогоднішній момент, підприємство з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників. ДП Завод Електроважмаш" не отримує ані бюджетного фінансування, а ні будь-яких дотацій чи преференцій. Також, що у зв`язку із тяжкої економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, підприємством було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави. Крім того, важливим є той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 ДП Завод Електроважмаш було внесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. З кінця 2019 року та весь 2020 рік державне підприємство періодично перебуває у стані повного блокування господарської діяльності, що не може не вплинути на платоспроможність. Блокування діяльності підприємства фактично відбувається через арешти всіх рахунків, через що неможливо здійснити виплату заробітної плати працівникам, сплатити податки, оплатити матеріали для продовження виробничого циклу та в майбутньому отримати прибуток, із якого можливо здійснити оплату відсотків та основної заборгованості за кредитною лінією. Так, 28.12.2019 ухвалою господарського суду Харківської області у справі №922/3692/19 було накладено арешти на всі банківські рахунки ДП Завод Електроважмаш, які були зняті тільки 04.02.2020. Також ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2020 у справі №922/760/20 було накладено арешти на всі банківські рахунки, які були скасовані тільки 18.05.2020 постановою Східного апеляційного господарського суду. Постановою про накладення арешту на кошти Боржника у ВП №62702488 від 03.08.2020 також була заблокована господарська діяльність підприємства до 07.09.2020 до винесення постанови у цьому ж виконавчому провадження щодо повернення виконавчого документа стягувачу та припинення чинності арештів. Крім того 30.11.2020 постановою у ВП №63763980 також були накладені арешти на всі рахунки Боржника, які діяли до 10.12.2020. Таким чином, господарська діяльність підприємства у визначені періоди була повністю паралізована. Фактично підприємство не встигало здійснити повноцінне поновлення виробничого циклу та фінансової стабільності як повторно вчинявся вплив зовнішніх факторів у вигляді арештів. ДП Завод Електроважмаш внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках. Наказом Фонду державного майна України №777 від 08.06.2018 було прийнято рішення про приватизацію ДП Завод "Електроважмаш". Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 №36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03.03.2020), відповідно до якого ДП "Завод Електроважмаш включено до цього переліку. Накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна основною метою приватизації є прискорення економічного зростання, залучення іноземних і внутрішніх інвестицій, зменшення частки державної або комунальної власності у структурі економіки України шляхом продажу об`єктів приватизації ефективному приватному власнику. За умовами Меморандуму, який укладений Урядом України і Міжнародним валютним фондом з нагоди отримання четвертого траншу кредиту, питання приватизації виводиться на рівень пріоритетних в країні. Міжнародний валютний Фонд неодноразово наполягає на стимулюванні та прискоренні здійсненні приватизації в України, оскільки такі процеси стимулюватимуть економіку, зменшують корупційні складові та приваблюють інвестиції в країну. Таким чином, успішна приватизація, фінансово стабільного підприємства має не аби яке значення для економіки країни. Відповідач вказує також на те, що на державному підприємстві існує заборгованість по заробітній платі, яка станом на 25.02.2021 склала 20,7 млн. грн. за грудень 2020 року та 22,4 млн. грн. за січень 2020 року. Крім того із наданої довідки також вбачається, що підприємство не має можливості навіть здійснити виплати остаточного розрахунку звільненим працівникам заборгованість перед якими склала 15,6 млн. (із чого додатково вбачається заборгованість із сплати податків до Державного бюджету України). Крім того довідка містить інформацію про заборгованість із сплати комунальних платежів, сплата яких є безумовною умовою можливості продовжувати господарську діяльність підприємства в майбутньому. Щодо ступеня виконання зобов`язання відповідач вказує, що підприємством відповідача було частково сплачено заборгованість. Враховуючи, що загальна сума вартості наданих позивачем послуг склала 261880,00 грн., з них сума боргу становить 98000,00 грн. На думку відповідача, що ці факти мають позитивне значення при вирішенні питання щодо необхідності задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Крім того, обставиною, що додатково стала причиною погіршення фінансового стану підприємства та фактично унеможливили виконання зобов`язань є оголошення карантину, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). У сукупності, періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування, сприяло виникненню ситуації, коли держане підприємство змушено здійснювати часткові виплати не тільки кредиторам, але і працівникам стосовно виплати заробітної плати, платежів до бюджету та комунальних платежів тощо. Враховуючи об`єктивно над-тяжкий економічний і політичний стан, коли Державне підприємство вживає всіх можливих заходів задля збереження тисяч робочих місць та повноцінного функціонування енергетичної галузі України, відповідач просить суд врахувати, що ДП Завод Електроважмаш на сьогоднішній день здійснює все можливе для відновлення виробничої діяльності підприємства, та погашення заборгованості в тому числі, яка виникла перед позивачем.

Розглядаючи вказане клопотання відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 убачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступень виконання зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання з боку відповідача, наслідки порушення зобов`язання, відповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінку відповідача, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 20% від заявленої позивачем суми пені у розмірі 1189,86 грн.

Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та у справах №№ 924/1089/17, 903/827/17, 925/1587/17.

Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати заборгованості у розмірі 1189,86 грн.

Щодо заявленого до стягнення штрафу в сумі 9800,00 грн., суд виходить з наступного.

Як зазначалося судом вище, невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.5. Договору у випадку порушення Клієнтом строків оплати наданих послуг понад 30 (тридцять) календарних днів останній зобов`язаний сплатити експедитору штраф в розмірі 10 % (десяти відсотків) від суми простроченого грошового зобов`язання.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем суми штрафу, враховуючи вищенаведені вимоги закону та умови пункту 6.5. Договору, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 9800,00 грн. штрафу, суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3 % річних у розмірі 1825,62 грн. та індексу інфляції у розмірі 6026,73 грн., суд вирішив наступне.

Вимогами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 1825,62 грн. та індексу інфляції у розмірі 6026,73 грн., суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" підлягають частковому задоволенню.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у даній справі суд покладає на відповідача в сумі 2270,00 грн.

Також, за попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, позивачем зазначено витрати на професійну правничу допомогу, які орієнтовно становлять 20000,00 грн.

Втім ні конкретизації, які саме витрати та які саме процесуальні дії, пов`язані із розглядом справи були вчинені адвокатом із зазначенням їх вартість, позивачем у позові не вказано, що позбавляє суд можливості оцінити обґрунтованість цих судових витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У даному разі жодного посилання на конкретні докази, як і наявність самих доказів (договору про надання правничої допомоги, акту приймання - передачі послуг з детальним описом виконаних робіт із зазначенням витрачених адвокатом годин та їх вартості, докази сплати ТОВ "Діпі Форвардінг" вартості послуг адвокату) позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що адвокатом не доведено фактичного розміру понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, у зв`язку із чим, суд відмовляє у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, Московський пр-т, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Форвардінг" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7А, оф. 8-5, ) - 98000,00 грн. заборгованості; 1189,86 грн. пені; 9800,00 грн. штрафу; 1825,62 грн. 3 % річних; 6026,73 гр. інфляційних втрат та 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "29" червня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв