ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/14158/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників відповідно до протоколу судового засідання від 29.06.2021

розглянувши апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2020

у справі №910/14158/19

за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав»

до 1)Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав»

2)Компанії Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_2

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» про визнання недійсним договору про заміну сторони від 04.06.2018 до договору про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006, укладеного між Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM), Громадською організацією «Українська агенція з авторських та суміжних прав» та Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав».

В обгрунтування підстав для визнання договору недійсним позивач вказав те, що спірний правочин вчинений представником з перевищенням повноважень, що є порушенням вимог статей 92, 203, 241 Цивільного кодексу України, про що відповідачі були об`єктивно обізнані; наступного схвалення правочину не відбулося, що дає підстави для визнання такого правочину недійсним з підстав, визначених нормами статті 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2020 (суддя Підченко Ю.О.) у задоволенні позовних вимог Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" відмовлено повністю; у задоволенні позовних вимог Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до Компанії Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM) відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним; зміст розділу 6 (п. 6.8.), на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, переважно стосується майна юридичної особи позивача - основних фондів виробничого і невиробничого призначення, до яких майнові права інтелектуальної власності не відносяться; положення п. 6.8. статуту позивача щодо заборони безоплатної передачі майна, на яке позивач посилається в обґрунтування недійсності договору новації як такого, що укладений з перевищенням повноважень, не стосується майнових прав інтелектуальної власності, які є предметом договору про взаємне представництво.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апtляційна скарга обґрунтовується тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт стверджує, що:

- рішення місцевого господарського суду ухвалено з порушенням статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не дотримано вимог про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин справи в сукупності, які мають значення для правильного вирішення спору;

- оспорюваний договір слід розглядати як договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності;

- внаслідок вчинення оспорюваного договору з порушенням п.6.8. Статуту позивач втратив майнові права, що отримані від суб`єктів авторського права;

- колишній керівник ОСОБА_1 , як виконуючий обов`язки Генерального директора та директора з колективного управління Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» підписав оспорюваний договір без обґрунтування необхідності та доцільності виходу з договору сторони, яку він представляв, та без оплати зі сторони Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав»; відсутні як рішення Загальних зборів авторів щодо виходу з договору, так і будь-які рішення Мінекономрозвитку чи Кабінету Міністрів України;

- між ОСОБА_1 та Громадською організацією «Українська агенція з авторських та суміжних прав» відбулася змова з метою передачі майнових авторських прав (майна позивача), що випливали із оспорюваного договору;

- майнові права інтелектуальної власності є окремим об`єктом цивільних прав, який повинен розглядатися з урахуванням положень, закріплених в Главах 35-37, 75 Цивільного кодексу України; місцевий господарський суд помилково розглядав такі майнові права в контексті права власності з огляду на зміст норм статей 316, 317 Цивільного кодексу України.

Компанія Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM) надіслала заперечення на апеляційну скаргу у яких доводи апеляційної скарги заперечує та просить її відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити в силі; справу просить розглядати без участі свого представника.

Компанія Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM) зокрема стверджує, що контрагенти прийняли рішення про зміну сторони договору з метою подальшого захисту майнових авторських прав правовласників на території України та Швеції відповідно; повноваження Генерального директора ОСОБА_1 на вчинення оспорюваног правочину передбачені пунктами 7.4. Статуту позивача; договір, що був змінений оспорюваним договором, не передбачено передавання майна, а лише надає повноваження на предстанввицтво інтересів су3бєктів авторського права на відповідній території; предметом оспорюваного договору є передавання права ліцензувати використання об`єктів права інтелектуальної власності (на відповідній території).

Громадська організація «Українська агенція з авторських та суміжних прав» звернулася з клопотанням про врахування при розгляді справи висновків Верховного Суду у аналогічній справі № 910/17319/19, прохаючи долучити до матеріалів справи копію Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Копитова О.С., Остапенко О.М.) поновлено Державній організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2020; відкрито апеляційне провадження у визначеному складі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Копитова О.С., Остапенко О.М.) розгляд справи відкладено на 26.01.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Копитова О.С., Остапенко О.М.) клопотання Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» щодо продовження процесуальних строків розгляду апеляційної скарги задоволено; продовжено процесуальний строк розгляду апеляційної скарги до 02.03.2021; розгляд справи відкладено на 02.03.2021.

Розпорядженням від 24.02.2021 № 09.1-08/780/21 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку з перебуванням судді, який не є доповідачем у справі у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Сотніков С.В., Отрюх Б.В.) прийнято справу до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 02.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Сотніков С.В., Отрюх Б.В.) розгляд справи відкладено до 01.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Сотніков С.В., Отрюх Б.В.) зупинено апеляційне провадження до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 (судді: Грек Б.М. - головуючий, Сотніков С.В., Отрюх Б.В.) поновлено провадження у справі; призначено справу до розгляду на 29.06.2021.

Учасники судового процесу про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Усі судові рішення даного провадження внесені до Реєстру, та є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги, оскільки об`єктивних перешкод, що пов`язані з неможливістю будь-кого з учасників судового процесу взяти участь у розгляді справи не встановлено.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2020 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 03.05.2006 між Компанією Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (далі-STIM) та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі- ДО УААСП) укладено договір про взаємне представництво інтересів (далі - договір про взаємне представництво), відповідно до якого УААСП надає STIM невиключне право видавати на території, на якій діє останнє (як визначено та розмежовано далі в Статті 6 (І)), необхідні дозволи на всі види публічного виконання (як це зазначено в параграфі ІІІ цієї Статті) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняється згідно з національним законодавством, двосторонніми угодами та багатосторонніми міжнародними конвенціями в галузі авторського права (копірайт, інтелектуальна власність і т.п.) як тих, що діють нині, так і таких, що будуть прийняті та наберуть чинності під час дії даного Договору (а.с.50, т.1).

Невиключне право, про яке йдеться в попередньому абзаці, надається в тому обсязі, в якому право на публічне виконання відповідних творів під час дії даного договору було або буде передане або надане УААСП будь-яким чином його членами, з метою управління даними правами згідно з його Статутом та Правилами; сукупність таких творів формує "Репертуар УААСП".

У свою чергу, відповідно до цього договору, STIM надає ДО УААСП невиключне право видавати на території останнього (як ця територія визначена та розмежована далі в Статті 6(і)), необхідні дозволи на всі види публічного виконання (як це зазначено в параграфі ІІІ цієї Статті) музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються згідно з національним законодавством, двосторонніми угодами та багатосторонніми міжнародними конвенціями в галузі авторського права (копірайт, інтелектуальна власність) як тих, що діють нині, так і таких, що будуть прийняті і наберуть чинності під час дії даного договору.

Невиключне право, про яке йдеться в попередньому абзаці, надається в тому обсязі, у якому право на публічне виконання творів, під час дії даного договору було або буде передане або надане УААСП будь-яким чином його членами, з метою управління даними правами згідно з його Статутом та Правилами; сукупність таких творів формує "Репертуар STIM".

За умовами даного договору термін "Публічне виконання" включає будь-які звуки та виконання, що є доступними для слухового сприйняття публіки в будь-якому місці на території дії кожного Договірного Товариства, якими б засобами і яким би чином це не здійснювалось, включаючи як засоби вже відомі і такі, що використовуються, так і ті, що можуть бути винайдені і застосовані в період чинності даного договору. Термін "публічне виконання" включає в себе, зокрема: живе виконання за допомогою інструментів чи голосу; виконання за допомогою механічних засобів, таких як фонографічні записи, магнітні стрічки, магнітні плівки та звукові доріжки (магнітні та інші); таке, що передається засобами проекції (звукові фільми), в передачах організацій мовлення (такі, як радіо і телебачення, передані напряму або ретрансльовані, в тому числі по кабелю, та ін.); а також за допомогою засобів бездротового прийому (радіо- і телеприймачів, та телепоглинаючих засобів тощо та аналогічних засобів та обладнання і т. ін.).

Статтею 6 (І) цього Договору передбачено, що територією дії УААСП є Україна, а територією дії STIM є Королівство Швеція.

04.06.2018 між Компанією Svenska Tonsattares Internationella Musikbyra (STIM) та Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (далі-ГО УААСП) підписано договір про заміну сторони у договорі про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006 відповідно до якого сторони погодилися замінити одну зі сторін договору про взаємне представництво інтересів, а саме, передати ГО УААСП усі права та обов`язки ДО УААСП за договором про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006 (а.с.64, т.1).

Після підписання даного договору сторонами ГО УААСП стає стороною договору про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006 і є повним правонаступником ДО УААСП відносно його прав та обов`язків за договором про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006 (п. 2 договору про заміну сторони).

Компанія STIM надає свою згоду на заміну ДО УААСП як сторони у договорі про взаємне представництво інтересів від 03.05.2006 на ГО УААСП (п. 4 договору про заміну сторони).

У преамбулі договору про заміну сторони зазначено, зокрема, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" діє в особі тимчасового Генерального директора Костюка Дмитра Дмитровича.

Судом встановлено і не спростовано за наслідками розгляду справи, що оспорюваний договір підписано від імені позивача в.о. Генерального директора ОСОБА_1 .

До позову позивачем долучено копію наказу Державної служби інтелектуальної власності України від 24.05.2016 №224-Н про тимчасове покладання обов`язків Генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на ОСОБА_1 (а.с.111,112, т.1).

Судом встановлено, що положення статуту позивача передбачають наступне:

- відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (п. 3.3.7) (а.с.71, т.1);

- Агентство зобов`язане зокрема здійснювати заходи з удосконалення організації діяльності Агентства (п. 5.2.) (а.с.75, т.1);

- Агентство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом (п. 6.8.) (а.с.77, т.1).

Пунктом 4.6. статуту позивача передбачено, що Агентство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, самостійно планує свою діяльність, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобов`язань перед бюджетами, державними цільовими фондами і контрагентами (а.с.72, т.1).

Згідно з п. 4.12. статуту, Уповноважений орган управління не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність Агентства (а.с.73, т.1).

Пунктом 5.1. статуту передбачено, що Агентство має право укладати договори та вчиняти інші правочини згідно із законодавством. Агентство має право самостійно співпрацювати з юридичними особами зарубіжних країн (а.с.73-75, т.1).

Згідно з п. 7.1. статуту позивача, органами управління агентства є: Генеральний директор; Наглядова рада (а.с.77, т.1).

Відповідно до п. 7.4. статуту Генеральний директор відповідно до покладених на нього завдань: здійснює керівництво Агентством; без окремого доручення представляє інтереси Агентства в усіх органах, установах, організаціях та на підприємствах; укладає за погодженням з директором з колективного управління договори про управління авторськими та суміжними правами, договори з іноземними авторськими та іншими аналогічними організаціями з управління правами на об`єкти авторського права та суміжних прав, договори на збирання та виплату винагороди авторам та іншим правовласникам (а.с.78, т.1).

Положення п. 3.3.7 та 5.2. статуту позивача за своїм змістом не встановлюють обмежень у вчиненні керівником ДО "УААСП" правочину про заміну кредитора та боржника у зобов`язанні, яким за своєю правовою природою є договір від 04.06.2018.

Дослідивши зміст укладеного спірного договору, та надавши оцінку підставам з яких заявлено вимогу про недійсність оспорюваного договору, апеляційний господарський суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом; у справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Оцінивши положення статуту позивача та його доводи щодо перевищення представником повноважень, слід погодитися з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав вбачати перевищення повноважень зі сторони керівника позивача при укладанні договору про заміну сторони.

Апеляційний господарський суд також не може погодитися з доводами скарги про розпорядження майовими правами інтелектуальної власності з таких мотивів.

Відповідно до частин першої та другої статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно зі статтею 421 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Відповідно до частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Згідно з приписами частин третьої та четвертої статті 48 наведеного Закону (у редакції, чинній станом на час укладення оспорюваного правочину) повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів. Організації колективного управління можуть доручати на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями управляти на колективній основі за кордоном майновими правами українських суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Водночас відповідно до приписів статті 31 названого Закону (у наведеній редакції) автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майнові права виконавців можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб використання виконань, розмір і порядок виплати винагороди, строк дії договору і використання виконань, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо. Визначені договором ставки винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Отже, організація колективного управління (статус якої станом на час виникнення спірних правовідносин мав позивач), не є суб`єктом авторського права і (або) суміжних прав, а здійснює колективне управління майновими правами, які передаються їй в управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав.

При застосуванні наведених положень законодавства Верховний Суд у Постанові від 22.04.2021 у справі №910/17319/19 звернув увагу, зокрема, на безпідставність ототожнення передачі (відчуження) суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав об`єкта авторського права і (або) суміжних прав (яке відповідно до чинного законодавства є підставою для набуття права власності на відповідне майно іншою особою) з переданням майнових прав на відповідні об`єкти в управління.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, в розглядуваному випадку також слід визнати помилковими твердження скаржника про те, що майнові права інтелектуальної власності, які перебувають в управлінні організації колективного управління, є майном такої організації.

Слід зазначити, що позивач здійснював колективне управління майновими правами, які передавалися йому в управління авторами та іншими суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі, майновими правами іноземних суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договору з Компанією про взаємне представництво інтересів.

За висновком Верховного Суду у вищезгаданій постанові колективне управління майновими правами не тягне виникнення в організації колективного управління права власності, а, відповідно, й здійснення з власної волі, незалежно від волі інших осіб володіння, користування, розпорядження відповідними об`єктами інтелектуальної власності (майновими правами на них).

Апеляційна інстанція також не може врахувати доводи скарги про наявність між учасниками спірних правовідносин змови та узгодженості своїх дій, оскільки вони зводяться до припушення таких обставин, що само по собі не повязується із визнанням договору недійсним.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про застосування законодавства, твердження апеляційної скарги цих висновків не спростовують, про неправильне застосування закону не свідчать, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення господарського суду.

Враховуючи викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2020 по справі №910/14158/19 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/14158/19 направити до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх

Повний текст складено 29.06.2021