ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. Справа№ 910/1552/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 (повний текст складено 12.04.2021)

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 (повний текст складено 26.04.2021)

у справі № 910/1552/21 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП ТРАНС»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 58 172, 16 грн

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕП ТРАНС» (далі - ТОВ «СТЕП ТРАНС») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ Акціонерного товариства «Українська залізниця») про стягнення 58 172, 16 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що відповідачем у порушення п. 4.3 розд. 4 договору про перевезення вантажів на умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів в редакції № 1 від 08.11.2019, при розрахунку плати за надання послуги з перевезення вантажу на особливих умовах договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху (далі - договір РРМП), безпідставно нараховано по накопичувальній картці від 11.11.2019 №11110627 збір за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда та в односторонньому порядку списано з особового рахунку позивача грошові кошти у розмірі 58 172,16 грн.

13.04.2021 до суду першої інстанції надійшло клопотання ТОВ «СТЕП ТРАНС» про розподіл судових витрат, у якому останній просив стягнути з АТ «Українська залізниця» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000, 00 грн, обґрунтовуючи це понесеними витратами під час розгляду справи.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «СТЕП ТРАНС» грошові кошти у розмірі 58 172, 16 грн та судовий збір у розмірі 2 270, 00 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що жодний із елементів, який включається у розмір плати за наданні послуги за договорами РРМП в редакції № 1 та в редакції № 2, не передбачав збору за зберігання саме під час накопичення маршрутного поїзду за РРМП. Такого збору не передбачено і положеннями основного договору.

Суд також вказав, що безпідставним є застосування до спірних правовідносин сторін пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями) та п. 2.3 розділу III Збірника тарифів, у яких передбачено, що у разі якщо вантаж для відправлення завозиться частинами і в день завезення першої частини не був завезений повністю, то збір за зберігання нараховується в розмірі 2, 5 грн за добу з однієї тонни кожної ввезеної частини вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної сатини завезеного вантажу визначається від увезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 клопотання ТОВ «СТЕП ТРАНС» про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «СТЕП ТРАНС» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, а також приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «СТЕП ТРАНС», з покладенням на АТ «Українська залізниця» обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи це отриманням основного рішення 16.04.2021. Крім того, скаржник просив судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Ухвала від 24.05.2021 отримана скаржником 31.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи. Позивачем поштова кореспонденція отримана 31.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

АТ «Українська залізниця» не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник вважає, що факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника. Таким чином, позивачу, на підставі п. 9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України та пп. 2.1 п. 2 розділу III Збірника нараховано збір за зберігання вантажу на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

Крім того, скаржник вказує, що завантажені вагони за письмовими заявками ТОВ «СТЕП ТРАНС» частинами подавались на місця загального користування станції Березовиця-Острів та простоювали в очікуванні оформлення документів маршрутом по незалежних від перевізника - відповідача, причинах. Враховуючи обставини затримки вагонів в очікуванні оформлення в перевезення та зберігання вантажу на місцях загального користування на станції Березовиця-Острів, на підставі підписаних сторонами без зауважень актів загальної форми ГУ-23, відповідачем складено накопичувальну картку № 11110627 від 11.11.2019, розраховано плату за зберігання вантажів та стягнуто з ТОВ «СТЕП-ТРАНС» збір у розмірі 58 172, 16 грн (в т.ч. ПДВ).

На переконання скаржника, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які суперечать загальним засадам цивільного законодавства, посилаючись на ст. 5 Статуту залізниць України, згідно з якою нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезення, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, тощо є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Помилковим є висновок господарського суду міста Києва про те, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування збору за зберігання вантажу, оскільки збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження. При цьому необхідно встановлювати та надавати оцінку обставинам, з яких причин виникли затримки і чи дійсно ці причини не залежали від залізниці.

Не погоджуючись із позицією господарського суду міста Києва щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, скаржник вказує, що на його адресу надійшло кілька однотипних позовних заяв ТОВ «Грейнсвард», ТОВ «СТЕП ТРАНС» із аналогічними вимогами, підготовлених та підписаних Я.В. Накопюком, по яким судом першої інстанції відкрито провадження. А тому, на переконання заявника, вказані у актах терміни виконання робіт є значно завищеними. Стягнена сума витрат, на переконання заявника, суперечить принципу співмірності, є необґрунтованою та непропорційною з ціною позову.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

09.06.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом та з доказом направлення іншій стороні. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач вказує, що в силу приписів п 1.2 договору РРМП в редакції від 26.09.2019, положення основного договору в частині, врегульованій договором РРМП у редакції № 1, не застосовуються. Враховуючи характер укладеного між сторонами договору про перевезення вантажів на особливих умовах, сторонами погоджено специфічні умови, які є визначальними у вирішенні питання порядку надання послуг та особливості оплати їх. При цьому, застосування умов, які не передбачені укладеними договорами, суперечить прямій домовленості сторін, їх волевиявленню, свободі договору, укладеного між замовником та перевізником.

Укладаючи правочин, який передбачає особливі умови, перевізник має у повній мірі усвідомлювати наслідки невиконання таких особливих умов, при цьому, замовник, погоджуючись на збільшену ціну, обґрунтовано розраховує оплатити послуги відповідно до узгоджених таким договором умов оплати.

Також позивач зазначає, що жодний із елементів, який включається у розмір плати за наданні послуги за договорами РРМП в редакції № 1 та в редакції № 2, не передбачає збору за зберігання саме під час накопичення маршрутного поїзду за PPMП. Такого збору не передбачено і положеннями основного договору, на який посилається відповідач.

Крім того, позивач зазначає, що посилання скаржника на п. 3.1 основного договору є безпідставним, оскільки вказаний пункт стосується перевезення «у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав», натомість у даному випадку перевезення здійснювалося у вагонах перевізника, що підтверджується відомістю вагонів до залізничної накладної № 36662039, а тому при визначенні плати за надані послуги підлягає застосуванню п. 3.2. основного договору, згідно з яким плата за перевезення вантажу складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах.

Стосовно доводів скаржника про наявність підстав для скасування додаткового рішення, позивач вказує, що посилання скаржника на те, що понесені позивачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, не підтверджені жодними доказами, а по суті є загальними фразами.

Водночас відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу, зазначених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат. При цьому зазначив, що обґрунтування підстав, з яких відповідач заперечує, будуть надані ним після надання позивачем доказів про фактичне понесення витрат. Однак обґрунтованого заперечення відповідачем так і не було подано.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2018 між ПАТ «Українська залізниця» (перевізник) та ТОВ «СТЕП ТРАНС» (замовник) було укладено договір №07036/ПЗ-2018 про надання послуг (далі - договір №07036/ПЗ-2018 від 06.02.2018, основний договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародних сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 основного договору).

Відповідно до п. 1.2. основного договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язаний доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

Згідно з п. 1.3 основного договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

На виконання п. 2.3.3 основного договору перевізником відкрито для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 2829412 та присвоєно код вантажовідправника/вантажоодержувача № 8096.

Відповідно до п. 2.3.2 основного договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно з інформацією АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначено в додатках до цього договору.

Відповідно до п. 2.1.6 основного договору замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передплати за кодом платника.

Вартість послуг, визначена розділом 3 основного договору.

Відповідно до п. 3.2 основного договору розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з:

- плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

- компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до договору;

- плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Згідно з п. 4.1. - 4.3, 4.5 основного договору сторони домовились, що розрахунки за цим договором здійснюються через Філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця» (далі - філія «ЄРЦ»). При цьому, оплата здійснюється у національній валюті на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання перевізника, з якого грошові кошти зараховуються на особовий рахунок замовника. По мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: вартості послуг за перевезення, зазначених в накладній; додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг); додаткових послуг за вільними тарифами; штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Пунктом 12.1 основного договору визначено, що договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018, при цьому договір продовжує дію, якщо жодна із сторін письмово за один місць до закінчення дії договору не звернеться до іншої сторони з пропозицією про його припинення.

30.09.2019 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, шляхом приєднання (акцепту) було укладено договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів за №07036/ПЗ-2018-О в редакції договору від 26.09.2019.

Відповідно до інформаційного повідомлення про укладення договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, відповідному договору присвоєно № 07036/ПЗ-2018-О, умови якого оприлюднено на веб-сторінці httр://uz-cargo.com/contractprojects.html.

В подальшому, договір РРМП був викладений в редакції №1 від 08.11.2019 (далі - договір РРМП в редакції № 1).

Відповідно до п. 1.3. договору РРМП в редакції №1 встановлено, що редакція №1 набирає чинності:

- в частині пп. 3.1-3.4., 3.6 договору щодо замовлень послуг на грудень 2019 року - з 01.11.2019;

- в частині розділу 4 договору щодо оплати за надання послуг - з 08.11.2019;

- в частині решти умов - з 29.11.2019.

Тобто до 29.11.2019 підлягають застосуванню умови договору РРМП в редакції 26.09.2019, за винятком п. 3.1 - 3.4, 3.6 та розд. 4 договору РРМП в редакції № 1.

Відповідно до п. 1.1 договору РРМП в редакції від 26.09.2019 перевізник надає замовнику послуги з організації перевезень маршрутами за погодженими сторонами розкладами руху вантажних маршрутних поїздів.

В частині неурегульованій цим договором, сторони керуються укладеними між ними договорами про надання послуг з здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (далі - основний договір про надання послуг) (п. 1.2. договору РРМП в редакції від 26.09.2019).

В розділі 2 договору РРМП в редакції від 26.09.2019 сторони визначили, що:

розклад руху маршрутних поїздів (далі - РРМП) - встановлені перевізником: напрямки перевезення маршрутних поїздів (станції відправлення та прибуття за РРМП); дати та/ або періодичність руху поїздів по кожному з напрямків; час відправлення та прибуття маршрутних поїздів на станції, номера поїздів;

маршрутний поїзд - вантажний поїзд, сформований замовником з навантажених та/або порожніх вагонів, який відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником і не може бути менше 44 вагонів, та прямує без переробки на одну станцію призначення або розформування. Маршрутний поїзд може бути оформлено до перевезення як маршрутна відправка одним перевізним документом або як повагонні, групові відправки декількома перевізними документами.

Пунктом 3.1 договору РРМП в редакції від 26.09.2019 визначено, що за відсутності необхідного замовнику РРМП, замовник надає перевізнику (до департаменту управління рухом) заявку на розробку такого РРМП.

На основі наданої замовником заявки, перевізник затверджує РРМП не пізніше 8 робочих днів від дня отримання заявки замовника (п. 3.2 договору РРМП в редакції від 26.09.2019).

Згідно з п. 4.3 договору РРМП в редакції від 26.09.2019 замовник забезпечує (здійснює) оформлення перевізних документів на перевезення завантажених та/ або порожніх вагонів на станцію навантаження у кількості, необхідній для формування маршрутного поїзду, і відправлення маршрутного поїзду за РРМП у визначені таким РРМП терміни (строки). Замовник забезпечує (здійснює) проставляння в графі 7 перевізних документів відмітки «РРМП», а у графі «Найменування вантажу» («Наименование груза») перевізних документів - відмітку «Перевезення на особливих умовах, Договір №__ від _._.20_. З одержувачем погоджено».

Пунктом 4.5 договору РРМП в редакції від 26.09.2019 визначено, що замовник здійснює навантаження та/ або вивантаження вагонів та передає завантажені та / або вивантажені вагони на колії загального користування у кількості, достатній для формування маршрутного поїзду, не раніше ніж за 4 години і не пізніше ніж за 3 години до часу відправлення маршрутного поїзду за РРМП.

Розділом 4 «Плата за надання послуг» договору РРМП в редакції № 1 встановлено такі умови:

« 4.1. Плата при наданні послуг з організації перевезень маршрутними поїздами за РРМП розраховується і стягується відповідно до розд. З основного договору про надання послуг з підвищенням розміру інфраструктурної складової плати - тарифу визначеного для власного вагон (Івл) на 20%, відповідно до п. 23 Розд. II збірника тарифів (далі - інфраструктурна складова тарифу).

4.2. У випадку переадресування маршрутного поїзду на шляху прямування н звернення замовника, плата за надані послуги з організації перевезень маршрутними поїздами за РРМП перераховується та стягується за весь маршрут слідування згідно п. 4.1 договору незалежно від фактичної швидкості руху такого поїзду.

4.3 У випадку передачі замовником перевізнику вагонів, що мають увійти до складу маршрутного поїзду раніше часу, встановленого вф. 3.10 договору, замовником сплачується до моменту оформлення перевізного документу плата користування вагоном перевізника, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника, а також плата за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами», відповідно до додатку 1 до основного договору про надання послуг. Плата за маневрові роботи під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується.

4.4 У випадку визначення замовником розміру ставки плати за використання вагонів перевізника більше, ніж визначено в додатку 2 до основного договору про надання послуг, плата нараховується за ставкою запропонованою замовником в замовлені на РРМП.».

10.11.2019 відповідачем згідно залізничної накладної №36662039 було прийнято до перевезення по станції Березовиця-Острів Львівської залізниці маршрутний поїзд у кількості 54 вагонів-зерновозів на особливих умовах за РРМП зі скороченим терміном доставки, про що свідчать відмітки у графах 7 та 20 вказаної накладної.

Звертаючись з даним позовом, заявник зазначав, що відповідачем, в порушення п. 4.3 розділу 4 договору РРМП в редакції №1, при розрахунку плати за надання послуг з перевезення вантажу на особливих умовах за РРМП, безпідставно та протиправно було нараховано збір за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда по накопичувальній картці № 11110627 від 11.11.2019 та в односторонньому порядку списано з особового рахунку позивача кошти у розмірі 58 172, 16 грн з ПДВ.

З метою досудового врегулювання спору позивач надіслав 12.02.2020 на адресу відповідача претензію за вих. № 1202/16 з вимогою про повернення неправомірно стягнутих коштів у сумі 58 172, 16 грн.

У відповідь на вищевказану претензію відповідач направив лист від 01.10.2020 за №ЦТЛ-19/1608, у якому відмовив ТОВ «СТЕП ТРАНС» у задоволенні вищевказаної вимоги щодо повернення коштів.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з перевезення вантажу. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення коштів, які були списані залізницею в якості збору за зберігання вантажу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що укладені між сторонами договір №07036/ПЗ-2018 від 07.02.2018, договір РРМП є договорами про перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначається Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут).

Відповідно до п. 2 Статуту Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).

Згідно з п. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 63 Статуту встановлено, що перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі поданої позивачем заявки щодо відправлення маршрутного поїзду, відповідачем відповідно до розпорядження №ЦД-14/1095 від 07.11.2019 було розроблено та затверджено розклад руху маршрутних поїздів, з датою відправлення 10.11.2019 зі станції Березовиця-Острів на станцію призначення Чорноморськ-Порт.

Для забезпечення навантаження маршруту на станцію Березовиця-Острів Львівської залізниці для ТОВ «СТЕП ТРАНС» прибуло 54 вагонів перевізника зі встановленим графіком відправлення - 10.11.2019.

Пунктом 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акту. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як вбачається з матеріалів справи, представниками станції Березовиця-Острів Львівської залізниці були складені наступні акти загальної форми: №1574 від 08.11.2019 щодо виставлення 15 вагонів 08.11.2019 о 16 год. 20 хв., №1585 від 09.11.2019 щодо виставлення 15 вагонів 09.11.2019 о 05 год. 40 хв. та №1596 від 09.11.2019 щодо виставлення 14 вагонів 09.11.2019 о 16 год. 30 хв, які без заперечень та зауважень були підписані уповноваженим представником позивача.

Остання партія в кількості 10 вагонів передавалась на станцію разом зі оформленням перевізного документа № 36662039, у якому міститься відмітка позивача (графа 55) - 10.11.2019 о 01 год. 25 хв. та відмітка відповідача (графа 38) - 10.11.2019 о 01 год. 42 хв.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що враховуючи відсутність власної під`їзної колії по станції Березовиця-Острів Львівської залізниці у ТОВ «СТЕП ТРАНС», позивач залучив до виконання зобов`язань ТОВ «Зорі Прикарпаття», на під`їзну колію якого проводилась подача вагонів на підставі письмової угоди № 2.

Вказаною письмовою угодою ТОВ «СТЕП ТРАНС» зобов`язалось виконувати умови договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії, укладеного між залізницею та власником колії, та проводити оплату за подачу, забирання, маневрову роботу, користування вагонами та інших.

У письмовій угоді № 2 директор ТОВ «СТЕП ТРАНС» підтвердив своїм підписом, що з умовами договору №Л/ДН-2/19/191/м/п про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ «Зорі Прикарпаття» від 01.04.2019, укладеного між ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» виробничий підрозділ «Тернопільська дирекція залізничних перевезень» та ТОВ «Зорі Прикарпаття», ознайомлений і зобов`язується їх виконувати.

Так, під`їзна колія ТОВ «Зорі Прикарпаття» обслуговується на умовах договору №Л/ДН-2/19/191/м/п про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ «Зорі Прикарпаття» від 01.04.2019, у п. 1 якого визначено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується залізнична під`їзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Березовиця-Острів Львівської залізниці через стрілку №100 і обслуговується власним локомотивом. Межею під`їзної колії є знак «Межа під`їзної колії», який встановлено на віддалі 57 м від стрілки примикання.

Пунктом 11 вищевказаного договору визначено, що максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: по навантаженню зернових вантажів - 3 ваг., час - 45 хвилин, максимальна спроможність - 30 вагонів, інших вантажів - 1 ваг., час - згідно Правил перевезення вантажів.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, позивач шляхом підписання письмової угоди № 2 та ознайомлення з умовами договору №Л/ДН-2/19/191/м/п, укладеного між відповідачем і ТОВ «Зорі Прикарпаття» був обізнаний про умови користування під`їзною колією, на яку подавались вагони позивача для формування маршрутного поїзду, терміном перебування вагонів на під`їзній колії та максимальною кількістю вагонів, що може перебувати на колії.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а позивачем належними засобами доказування не було доведено обставини, що маршрутний поїзд було сформовано з порушенням строків, узгоджених між позивачем та відповідачем заявкою з вини залізниці.

Відповідно до п. 9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №3866/5087, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Розділом III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги передбачено розмір ставок зборів за роботи та послуги, пов`язані з перевезенням вантажів.

Зокрема, п. 2 зазначеного розділу III Збірника тарифів передбачено нарахування Збору за зберігання вантажів на місцях загального користування.

Згідно із пп. 2.1. п. 2 розділу III Збірника тарифів визначено, що після закінчення терміну безоплатного зберігання нараховується збір за кожну добу в зберіганні вантажів у вагонах, у тому числі у контейнерах.

Отже, скаржник, на підставі вищезазначеного п. 9 розділу 7 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України та пп. 2.1 п. 2 розділу III Збірника тарифів, правомірно нарахував позивачу збір за зберігання вантажу на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони, які простоюють в очікуванні оформлення перевезення.

Збір за зберігання вантажу сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. А тому висновок суду першої інстанції про неправомірність такого нарахування визнається необґрунтованим. У вказаній частині приймаються доводи скаржника.

Крім того, згідно з п. 2.1.7 основного договору про надання послуг визначено, що позивач, як замовник, зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України з причин, що не залежать від перевізника. Наведених причин судом не встановлено. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони в п. 1.2. договору РРМП в редакції від 26.09.2019 узгодили, що в частині не урегульованій цим договором, сторони керуються укладеними між ними основним договором.

Ураховуючи обставини затримки вагонів в очікуванні оформлення перевезення та зберігання вантажу на місцях загального користування на станції Березовиця-Острів, на підставі актів загальної форми ГУ-23, скаржником складено накопичувальну картку № 11110627, розраховано плату за зберігання вантажів та стягнуто збір з ТОВ «СТЕП ТРАНС» у розмірі 58 172, 16 грн (в т.ч. ПДВ).

Ураховуючи те, що маршрут позивачем було сформовано із простроченням установленого графіку, а вагони частинами подавались на місця загального користування станції Березовиця-Острів в очікуванні оформлення документів маршрутом по незалежним від перевізника - відповідача, причинам, відповідно позивачу було нараховано збір за кожну добу зберігання вантажу у вагонах на коліях на місцях загального користування.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ураховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не було враховано наведених норм права та обставин, у зв`язку з чим неправомірно задоволено позовні вимоги, оскільки факт несвоєчасного формування маршрутного поїзду підтверджується зібраними у справі доказами і дана обставина виникла не з вини перевізника.

Отже, скаржником було правомірно розраховано плату за зберігання вантажів, яка підпадає під регулювання не лише умовами укладеного між сторонами договору, а й під державне регулювання тарифів, визначених Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги. Викладене є підставою для відмови в позові.

Щодо додаткового рішення

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат.

Порядок розподілу судових витрат унормовано ст. 129 ГПК України, згідно з п. 1 ч. 4 якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, враховуючи те, що після перегляду даної справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та відмови в задоволені позову, то, відповідно, у задоволенні заяви позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. У зв`язку з чим додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 підлягає скасуванню.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права. (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та застосування норм права. Відповідно, у позові відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог. У зв`язку із скасування рішення суду по суті позовних вимог, скасуванню також підлягає і додаткове рішення згідно зі ст. 129 ГПК України.

Таким чином, на підставі ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та скасування рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, з ухваленням у нового рішення - про відмову в задоволенні позову повністю та відмовою у задоволенні заяви про покладення судових витрат на відповідача, відповідно.

9. Судові витрати

З урахуванням задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», понесені ним судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на позивача у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 244, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/1552/21 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі № 910/1552/21 скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/1552/21 скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП ТРАНС» про розподіл судових витрат.

4. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕП ТРАНС» (18002, м. Черкаси, б-р Шевченка, буд. 222, оф.1, ідентифікаційний код 40413541) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Є. Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім