ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2021 р. Справа№ 911/13/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Поляк О.І.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року (повний текст складено 03.02.2021 року)

у справі № 911/13/16 (суддя: Бабкіна В.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Яготинтепломережа"

про стягнення 1701 879,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (на даний час - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 51520,47 грн пені, 62520,72 грн штрафу, 70600,64 грн 3% річних, 1283974,21 грн інфляційних втрат, 22029,94 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28.03.2016 року Господарським судом Київської області було видано наказ про примусове виконання рішення від 03.03.2016 року у справі № 911/13/16.

07.12.2020 року до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява б/н, б/д (вх. № 30052/20 від 07.12.2020 року) про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню, згідно якої боржник просив суд визнати наказ Господарського суду Київської області у справі № 911/13/16 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 51520,47 грн пені, 62520,72 грн штрафу, 70600,64 грн 3% річних, 1283974,21 грн інфляційних втрат з 30.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року заяву Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про визнання таким, що частково не підлягає виконанню, наказу Господарського суду Київської області від 28.03.2016 року у справі № 911/13/16 задоволено. Визнано наказ Господарського суду Київської області від 28.03.2016 року у справі № 911/13/16 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 51520,47 грн пені, 62520,72 грн штрафу, 70600,64 грн 3% річних та 1283974,21 грн інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у даній справі та прийняти нове рішення яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що право на списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань, процентів річних передбаченого ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» законодавець пов`язав з кінцевою датою погашення основної заборгованості, а саме 30.11.2016 року.

Тобто, за твердженням скаржника законодавцем чітко закріплено, що застосування механізму списання на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" щодо неустойки (штраф, пеня) інфляційних нарахувань, процентів річних можливе лише за умови, що заборгованість за природний газ погашено до набрання чинності цим законом.

При цьому, скаржник наголосив на тому, що кошти в рахунок погашення заборгованості за газ у розмірі 2196865,60 грн, були перераховані на рахунок стягувача 03.11.2017 року по 30.10.2017 року, тобто основний борг за газ остаточно був погашений боржником лише 30.10.2017 року.

Таким чином, оскільки, основна заборгованість за договором поставки природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 року боржником сплачено після набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" то нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат не підлягають списанню згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/13/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

На стадії прийняття апеляційної скарги до провадження, суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №911/13/16.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі № 911/13/16 задоволено. Матеріали справи № 911/13/16 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 911/13/16 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Поляк О.І., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі № 911/13/16 залишено без руху.

Апелянтом були усунуті вказані в ухвалі суду від 28.01.2021 року недоліки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 року призначено до розгляду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі №911/13/16.

Північний апеляційний господарський суд відклав розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі № 911/13/16 на 16.06.2021 року своєю ухвалою від 01.06.2021 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники сторін у судове засідання 15.06.2021 року не з`явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 року.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 28.03.2016 року Господарським судом Київської області було видано наказ про примусове виконання рішення від 03.03.2016 року у справі № 911/13/16.

Поряд з цим, як слідує з рішення у даній справі № 911/13/16, на момент розгляду справи № 911/13/16 борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору купівлі-продажу природного газу № 12/740-БО-17 від 28.08.2012 року було погашено повністю.

Зазначене судове рішення не було оскаржене, набрало законної сили і є чинним.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.10.2018 року № 910/9026/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ст. 2 Закону україни "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно ст. 1 Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що законодавцем чітко закріплено, що застосування механізму списання на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" щодо неустойки (штраф, пеня) інфляційних нарахувань, процентів річних можливе лише за умови, що заборгованість за природний газ погашено до набрання чинності цим законом.

З наданого заявником листа Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/10-1769-17 від 10.10.2017 року встановлено, що Комунальне підприємство теплових мереж "Яготинтепломережа" внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Щодо твердження скаржника, що кошти в рахунок погашення заборгованості за газ у розмірі 2196865,60 грн, були перераховані на рахунок стягувача 03.11.2017 року та 30.10.2017 року, тобто основний борг за газ остаточно був погашений боржником лише 30.10.2017 року, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, із банківських виписок АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за 30.10.2017 року та 03.11.2017 року не вбачається, що грошові кошти, які надходили від КП теплових мереж "Яготинтепломережа", сплачувалися та спрямовувалися саме на погашення основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 28.08.2012 року № 12/740-БО-17, оскільки в призначенні платежу зазначено " 0316051; 2610; за газ; дог. № 12/740-БО-17 року від 28.08.2012 року та акту звірки від 31.08.2017 року", тобто не вбачається, що саме сплачував боржник (основний борг, пеню, 3% річних чи інфляційні втрати) та як саме зараховував ці кошти стягувач.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі - здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 року у справі № 910/1389/18.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Згідно п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких документів, зокрема, належать: видаткова та податкова накладні, рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт приймання виконаних робіт, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів, а саме беззаперечних первинних документів на підтвердження існування основного боргу станом на 30.11.2016 року, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, банківські виписки у призначенні платежу містять посилання на акт звірки, а долучене стягувачем Сальдо по підприємству "Яготинтепломережа КПТМ" з 01.08.2012 року по 30.11.2016 року є роздруківкою з комп`ютерної програми, одностороннім документом позивача і не містить жодних підписів уповноважених осіб НАК "Нафтогаз України" та відбитків печатки, зокрема, передбачений реквізит "Заступник головного бухгалтера" у вказаному Сальдо не заповнений.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 917/1345/17 та від 10.12.2019 року у справі № 925/698/16, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області №911/13/16 року від 03.03.2016 року (набрало законної сили 20.03.2016 року) було встановлено, що на момент розгляду справи № 911/13/16 борг відповідача перед позивачем за поставлений згідно з Договором купівлі-продажу природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 року відповідачем було погашено повністю.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що основна заборгованість за договором поставки природного газу №12/740-БО-17 від 28.08.2012 року боржником сплачено після набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Такими чином, враховуючи, що стягувачем не доведено наявність заборгованості відповідача станом на 30.11.2016 року, віднесення останнього до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а відтак на нього поширюється дія Закону, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що нараховані 52520,47 грн пені, 62520,72 грн штрафу, 70600,64 грн 3% річних, 1283974,21 грн інфляційних втрат підлягають списанню згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а обов`язок відповідача з оплати вищевказаних штрафних санкцій у справі № 911/13/16 слід вважати припиненим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява Комунального підприємства теплових мереж "Яготинтепломережа" про визнання наказу у даній справі № 911/13/16 від 28.03.2016 року таким, що частково не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" фактично зводяться до мотивів викладених у запереченнях на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі № 911/13/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року у справі №911/13/16 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/13/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

О.І. Поляк

Дата складення повного тексту 29.06.2021 року.