ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1247/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро груп», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Кравченка Олександра Миколайовича, с. Обуховичі Іванківського району Київської області

про стягнення грошових коштів

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії у справі

1.1. 26.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Алюпро груп» (далі - позивач, ТОВ «Алюпро груп») звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Кравченка Олександра Миколайовича (далі - відповідач, ФОП Кравченко О.М.) про стягнення з останнього суму попередньої оплати у розмірі 13 000,00грн, інфляційних втрат у розмірі 1 103,70грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 270,00грн.

Позовну заяву обґрунтовує ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 625, 693 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання в частині здійснення поставки товару, у зв`язку із чим зобов`язаний повернути позивачу суму попередньої оплати.

1.2. Ухвалою суду від 29.04.2021, зокрема, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано сторонам подати до суду заяви по суті справи, визначені у ст. 161 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

1.3. 06.05.2021 вищевказана ухвала була отримана ФОП Кравченком О.М., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 12.05.2021 (т. 1 а.с. 23), однак, відповідач правом, передбаченим ст. 178 ГПК України, не скористався та відзиву на позовну заяву не надав.

Ураховуючи зазначене та те, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд відповідної позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 178 ГПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

2.1. 26.04.2021 ТОВ «Алюпро груп» у позовній заяві заявлено суду клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, яке ухвалою суду від 29.04.2021 було задоволено.

3. Висновки суду із посиланням на докази та норми права, які підлягають застосуванню

3.1.1. Відповідно ч. 1 до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

За змістом п.1. ч.1 ст. 208 ЦК України для правочинів між юридичними особами встановлена письмова форма.

Частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.181 ГК України, зокрема, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.2 ст.642 ЦК України).

Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ч.2 ст.644 ЦК України).

3.1.2. Так, 31.07.2019 ФОП Кравченком О.М. виставлено ТОВ «Алюпро груп» рахунок-фактуру №СФ-000000-19 на оплату товару «заглушка права» та «заглушка ліва» на суму 13 000,00грн, а позивачем, у свою чергу, перераховано на користь відповідача грошові кошти у розмірі 13 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №6801 від 09.08.2019 із зазначенням призначення платежу «оплата за заглушки зг. рах. №СФ-19 від 31.07.2019» (т. 1 а.с. 5, 25).

За таких обставин, суд вважає, що надання відповідачем рахунку-фактури позивачу та оплата такого рахунку ТОВ «Алюпро груп», вказують на те, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, позивач попередньо перерахував грошові кошти відповідачу у розмірі 13 000,00грн, отже, у відповідача виникає зобов`язання поставити товар на зазначену суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.664 ЦК України, зокрема, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, які б вказували на отримання позивачем товару чи його відмову від отримання товару, а відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ФОП Кравченко О.М. виконав обов`язок визначений ст.664 ЦК України.

3.1.3. Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, зокрема, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Проаналізувавши зазначену норму, суд дійшов висновку, що остання містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку непоставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.08.2019 у справі №911/1958/18, від 27.05.2020 у справі №922/2131/19).

Так, 10.03.2020 засобами поштового зв`язку ТОВ «Алюпро груп» звернувся до ФОП Кравченка О.М. із претензією №10/03, в якій вимагав від відповідача термінового повернення коштів у розмірі 13 000,00грн (т. 1 а.с. 7-8).

У відповідь на вказану претензію, відповідач надав позивачу гарантійний лист від 18.03.2020 в якому зобов`язувався повернути перераховані позивачем кошти у відповідному розмірі до 06.04.2021 (т. 1 а.с. 6).

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання ані з поставки відповідного товару позивачу товару ані з повернення грошових коштів ТОВ «Алюпро груп» не виконав, доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 13 000,00грн.

3.2. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 103,70грн за період з 01.04.2020 по 31.03.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У свою чергу, суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19).

За змістом ст.ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.03.2021 у справі 925/446/20).

Так, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Водночас, ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, 10.03.2020 позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення коштів у розмірі 13 000,00грн, що підтверджується описом вкладення, датованим 10.03.2020, накладною АТ «Укрпошта» та фіскальним чеком від 10.03.2020.

За таких обставин, ФОП Кравченко О.М. зобов`язаний був повернути грошові кошти у відповідності до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України у строк до 17.03.2020 включно, чого останнім зроблено не було, а відтак, відповідне грошове зобов`язання вважається простроченим починаючи із 18.03.2020.

Водночас, судом береться до уваги правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 1 103,70грн (т. 1 а.с.4) за вказаний період, суд вважає його правильним, а суму інфляційних втрат такою, що підлягає стягненню з відповідача.

4. Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, то судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 77-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравченка Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» (21027, м. Вінниця, просп. Космонавтів, буд. 53, ідентифікаційний код 40531379) суму попередньої оплати у розмірі 13 000,00грн (тринадцять тисяч грн 00 коп.), інфляційні втрати у розмірі 1 103,70грн (одна тисяча сто три грн 70 коп.), судовий збір у розмірі 2 270,00грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.06.2021.

Станом на 29.06.2021 рішення законної сили не набрало.