ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа №914/2930/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників:

від позивача: Романюк А.Б.- адвокат;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми НАІС №57 від 19.05.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/1809/21 від 24.05.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 (суддя Матвіїв Р.І., повний текст складено 29.04.2021)

у справі №914/2930/20

за позовом Приватного підприємства фірми НАІС, м. Івано-Франківськ;

до відповідача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів;

про зобов`язання оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

11.11.2020 на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПП фірми «НАІС» до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач просить зобов`язати Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення першого поверху під індексом 2а загальною площею 18,0 м за адресою м. Львів, вул. Я. Стецька, 3; в оголошенні про проведення аукціону зазначити інформацію про те, що ПП фірма «НАІС» має переважне право на продовження такого договору оренди.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 у справі №914/2930/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів позивача за вищенаведених обставин, не свідчить про ефективність такого та про гарантію відновлення прав позивача, адже матиме місце ситуація, коли за зверненням позивача у відповідача будуть наявні два взаємопротилежні і водночас обов`язкові до виконання рішення.

Отже, заявлені позовні вимоги є передчасними та при наявності чинного і нескасованого рішення відповідача про відмову у продовженні договору оренди не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ПП фірмою НАІС подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 у справі №914/2930/20 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що висновок суду про неефективність обраного позивачем способу захисту суперечить вимогам Європейської конвенції з прав людини, положенням Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України та правовим позиціям Верховного Суду.

Скаржник зазначає, що обраний ним спосіб захисту є ефективним та таким, що може гарантувати відновлення порушених прав позивача.

Скаржник вважає, що ним доведено факт незаконності рішення відповідача про відмову у продовженні договору оренди, з чим погодився суд першої інстанції, однак, судом зроблено безпідставний висновок про те, що обраний спосіб захисту не відповідає критерію ефективності, натомість ефективним є визнання незаконним (скасування) наказу відповідача про відмову у продовженні договору оренди.

На думку скаржника попереднє формальне визнання судом незаконним наказу відповідача про відмову чинному орендарю у продовженні договору оренди не є необхідним для реального захисту права позивача, оскільки воно не гарантує захисту.

Скаржник вважає, що суд, посилаючись на неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, застосовує норми, які не підлягають застосуванню у цій справі норми публічного права, у той час як правовідносини, що склалися між сторонами спору є приватноправовими, оскільки стосуються орендних правовідносин між сторонами договору.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2021 справу №914/2930/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №914/2930/20 та призначено до розгляду на 22.06.2021

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

З огляду на те, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, мав можливість надати усі необхідні пояснення та аргументи щодо суті спору та оскільки неявка останнього не перешкоджала розгляду справи, участь в судовому засіданні відповідача обов`язковою не визнавалась, судова колегія прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

03.10.2018 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та ПП фірма «НАІС» (орендар) уклали договір оренди № Г-11439-18 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об`єкт оренди), що знаходиться на балансі Комунального некомерційного підприємства « 4-та міська клінічна лікарня м. Львова» (балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Я. Стецька, 3, загальною площею 18,0 м2, - перший поверх 18,00 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 договору об`єкт оренди орендар буде використовувати для аптечного пункту.

Згідно з п. 4.1 договору термін договору оренди визначений на 2 роки з 03 жовтня 2018 року до 03 жовтня 2020 року включно.

Відповідно до п. 4.5 договору орендар, який належно виконує свої обов`язки за цим договором, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу управління комунальної власності департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.06.2020 ПП фірма «НАІС» звернулась до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про продовження договору оренди на новий термін об`єкта, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Я. Стецька, 3, загальною площею 18,0 м2. До заяви долучено документи, зазначені в переліку: копія Статуту, довідка з банку, наказ про призначення директора, копія паспорта, копія свідоцтва ПДВ, виписка, ліцензія.

Відповідно до наказу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 463-0 від 31.07.2020 про відмову орендарю в продовженні договору оренди здійснено посилання на заяву ПП фірми «НАІС» від 24.06.2020.

Зі змісту наказу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 31.07.2020 вбачається, що у продовженні договору оренди № Г-11439-18 від 03.10.2018, укладеного з ПП фірмою «НАІС» на нежитлове приміщення першого поверху під індексом 2а, загальною площею 18,0 кв. м, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Я. Стецька, 3 для аптечного пункту, відмовлено у зв`язку із відсутністю листа-згоди управління охорони здоров`я. Серед іншого, наказано Відділу регулювання орендних відносин повідомити орендаря про відмову у продовженні договору оренди та необхідності здачі орендованого приміщення по акту-приймання передачі орендарю.

Як вбачається із листа позивача від 25.09.2020, останній звертався до відповідача із проханням повідомити, чи було Управлінням комунальної власності прийнято рішення щодо заяви про продовження договору оренди від 18.06.2020, і якщо так - надати його копію; якщо було прийнято рішення про продовження дії договору - надіслати примірники договору оренди зазначеного приміщення на наступний строк для розгляду та підписання; якщо ж за результатами розгляду заяви було прийнято рішення про відмову у продовженні договору оренди - надати обґрунтування такого рішення із зазначенням відповідних підстав для відмови; у випадку відмови у задоволенні заяви про продовження договору оренди без проведення аукціону - повідомити, чи було прийнято рішення про оголошення аукціону на право оренди зазначеного приміщення, і якщо так - надати копію зазначеного рішення. Позивач у вказаному листі ствердив, що в серпні отримав лист від імені заступника начальника Управління комунальної власності Лілії Сторож, але не підписаний нею, у якому, зокрема зазначалося, що Управління комунальної власності у зв`язку з відсутністю листа-згоди управління охорони здоров`я Львівської міської ради щодо надання дозволу на оренду зазначеного вище приміщення «позбавлене можливості позитивно вирішити питання по суті звернення та повертає поданий пакет документів», у той же час жодних документів до цього листа додано не було.

У відповідь на лист відповідач надав відповідь від 28.10.2020, згідно з якою повідомлено, що було винесено наказ від 31.07.2020 № 463-0 про відмову в продовженні договору оренди. Також повідомлено, що рішення про продовження договору оренди від 03.10.2018 № Г-11439-18 шляхом проведення аукціону не приймалося. Повідомлено, що лист від 03.08.2020 № 2302-вих-59304, підписаний електронним цифровим підписом заступника начальника управління, надісланий позивачу помилково, тому було надіслано лист від 07.08.2020, в якому зазначено, що лист від 03.08.2020 № 2302-вих-59304 не брати до уваги.

Докази повернення об`єкта оренди орендарем у матеріалах справи відсутні.

З огляду на вищенаведені обставини, позивачем заявлено позовні вимоги до Господарського суду Львівської області та просить зобов`язати Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення першого поверху під індексом 2а загальною площею 18,0 м за адресою м. Львів, вул. Я. Стецька, 3; в оголошенні про проведення аукціону зазначити інформацію про те, що ПП фірма «НАІС» має переважне право на продовження такого договору оренди.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник внаслідок відмови відповідачем у продовженні договору оренди комунального нерухомого майна, укладеного 03.10.2018.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на червень 2020 року, коли позивач реалізував право на продовження договору оренди, звернувшись 18.06.2020 до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про продовження договору оренди на новий термін діяла нова редакція Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою цієї статті передбачено випадки, коли договори можуть бути продовжені без проведення аукціону і такими є договори, укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що сторонами не доведено наявності однієї із передбачених Законом підстав, яка б дозволяла продовжувати договір оренди без аукціону. Відтак, діючий на червень 2020 року договір оренди підлягав продовженню за правилами, передбаченими для продовження договорів на аукціоні.

Частиною третьою ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Крім цього, станом на червень 2020 року був чинним Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 N 483. Зазначеним Порядком деталізовано порядок продовження договору за результатами аукціону та без проведення аукціону.

Так, відповідно до п. 143 Порядку №483 орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Матеріалами справи підтверджується та зазначено вище, що 18.06.2020 ПП фірма «НАІС» звернулась до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про продовження договору оренди на новий термін об`єкта, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Я. Стецька, 3, загальною площею 18,0 м2. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивач повідомив відповідача про намір продовжити дію договору оренди завчасно до закінчення строку дії такого, а відповідно з дотриманням порядку, передбаченого п. 4.5 договору та порядку, передбаченого ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до п. 144 Порядку №483 після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 Закону.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень:

про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем;

про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Зміст оголошення, особливості проведення аукціону на продовження договору оренди, порядок компенсації вартості невід`ємних поліпшень та застосування переважного права чинного орендаря на продовження договору оренди в ході аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду.

Відповідно до п. 144 Порядку №483 рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 19 Закону, а також у разі невідповідності орендаря вимогам, установленим статтею 4 Закону. Таке рішення оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення. Неприйняття протягом зазначеного строку одного із зазначених рішень представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеним ним органом вважається прийняттям ним рішення про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що за результатами розгляду звернення позивача від 24.06.2020 відповідачем прийнято рішення у формі наказу від 31.07.2020 про відмову орендарю в продовженні договору оренди здійснено посилання на заяву ПП фірми «НАІС» від 24.06.2020.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги відсутністю підстав, передбачених ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» для відмови відповідачем у продовженні договору оренди, не оскаржує прийняте відповідачем рішення (у формі наказу) та не заявляє вимоги про скасування і визнання незаконним такого.

Так, підстави для відмови у продовженні договору оренди передбачені ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято:

у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону;

якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю;

якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк;

якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця;

якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців;

якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.

Однак, із наказу від 31.07.2020 не вбачається, що були наявні підстави для відмови у продовженні договору оренди, передбачені статтею 7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема, що орендоване позивачем приміщення стало необхідним для власних потреб балансоутримувача чи що орендар порушував умови договору оренди чи не усунув такі. Рішення відповідача не містить обгрунтувань, що орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців, що має заборгованість зі сплати орендної плати чи що не здійснив страхування об`єкта оренди.

Приписи ч. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо обов`язку надання орендарем звіту про оцінку об`єкта оренди, як і ч. 6 ст. 18 відповідного Закону, стосуються випадків продовження договору оренди без аукціону, що не відповідає правовідносинам, що склалися між сторонами в даній справі.

Отже, з врахуванням наведеного, відповідач прийняв рішення про відмову в продовженні договору оренди з підстав, не передбачених ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи- підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту порушених прав встановлені статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 ЦК України, до яких відноситься, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення суду необхідно встановити його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав ці акти. Також обов`язковою умовою визнання цих актів недійсними є порушення у зв`язку з їх прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування», органи місцевого самоврядування в межах закону мають право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачене законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

За загальним правилом суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Викладене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором. Якщо ж законом або договором не передбачено способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ГПК України).

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, заявляючи вимогу про зобов`язання оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення, а також зазначення в оголошенні про проведення аукціону інформації про переважне право позивача на продовження дії договору, позивач стверджує, що захищає своє право на продовження договору оренди. Проте, порядок реалізації орендарем такого права встановлений Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Уповноважений орган розглянув звернення позивача і прийняв рішення про відмову в продовженні договору, яке позивач не оскаржив ні до подання позову в даній справі, ні одночасно із поданням позову у цій справі.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування регламентовано ст. 21 Цивільного кодексу України, відповідно до якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на викладене, оскільки позовна вимога про визнання незаконним рішення відповідача від 31.07.2020 у даній чи іншій справі позивачем не заявлена, відповідне рішення залишається чинним і обов`язковим до виконання, при цьому усіма суб`єктами, яких воно стосується, у тому числі й для самого органу, який таке рішення прийняв. Отже, враховуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, у суду відсутні підстави в межах спору в даній справі виходити за межі позовних вимог і визнавати таке незаконним.

Окрім того, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що за обставин наявності чинного та нескасованого рішення відповідача від 31.07.2020 у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача приймати кардинально протилежне рішення за результатами уже фактично вирішеного звернення позивача, результати якого позивачем не оскаржуються. Суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати інший варіант поведінки за обставин, коли в силу презумпції правомірності акта органу місцевого самоврядування та за відсутності обставини оскарження такого рішення існує взаємопротилежне рішення з того ж питання.

Окрім того, згідно з Порядком (п. 145) оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди повинне містити: 1) інформацію про чинний договір оренди, строк якого закінчується, зокрема: найменування орендаря, найменування і адреса орендодавця і балансоутримувача; дату укладення договору, строк оренди і дата закінчення договору оренди; інформацію про те, що чинний орендар має переважне право на продовження такого договору оренди, яке реалізується шляхом участі чинного орендаря в аукціоні на продовження договору оренди; 2) інформацію, що повинна бути зазначена в оголошенні про передачу майна в оренду відповідно до пункту 55 цього Порядку, крім інформації про тип Переліку, якщо об`єкт не було включено до жодного з Переліків; 3) у разі здійснення чинним орендарем невід`ємних поліпшень додатково оголошення про проведення такого аукціону повинно містити: інформацію про вартість здійснених чинним орендарем невід`ємних поліпшень, що визначена відповідно до вимог цього Порядку, підтверджених висновком будівельної експертизи, із зазначенням дати їх завершення; копію рішення орендодавця, яким надано згоду на здійснення таких невід`ємних поліпшень; копію звіту про оцінку майна та рецензію на такий звіт.

Як вбачається із матеріалів справи договір оренди від 03.10.2018 укладений між сторонами, закінчив свою дію 03.10.2020, з позовом про зобов`язання оголосити та провести аукціон на продовження договору оренди нежитлового приміщення позивач звернувся 04.11.2020, тобто після закінчення строку дії такого. Тобто, на даний час договір оренди № Г-11439-18 нерухомого майна від 03.10.2018 не є чинним і позивач не є чинним орендарем. Отже, за обставин нескасованого рішення відповідача, прийнятого до закінчення строку дії договору оренди, відсутні підстави зобов`язувати відповідача вказувати в оголошенні про проведення аукціону інформацію про чинні договір і орендаря.

Крім цього, відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відповідачу як орендодавцю належить повноваження по прийняттю рішення про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем.

Однак, позивач заявляє позовну вимогу про зобов`язання відповідача не лише оголосити конкурс, а й провести аукціон, не обґрунтовуючи та не доводячи наявності відповідних повноважень у відповідача.

Враховуючи вищенаведене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів , не свідчить про ефективність такого та про гарантію відновлення прав позивача, адже матиме місце ситуація, коли за зверненням позивача у відповідача будуть наявні два взаємопротилежні і водночас обов`язкові до виконання рішення.

Отже, заявлені позовні вимоги є передчасними та при наявності чинного і нескасованого рішення відповідача про відмову у продовженні договору оренди не підлягають задоволенню.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Твердження скаржника, що ним доведено факт незаконності рішення відповідача про відмову у продовженні договору оренди, з чим погодився суд першої інстанції, однак, судом зроблено безпідставний висновок про те, що обраний спосіб захисту не відповідає критерію ефективності, натомість ефективним є визнання незаконним (скасування) наказу відповідача про відмову у продовженні договору оренди, не береться до уваги оскільки, як зазначалось вище, обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів позивача за вищенаведених обставин, не свідчить про ефективність такого та про гарантію відновлення прав позивача.

Окрім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 14.04.2021 у справі №914/2930/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми НАІС №57 від 19.05.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/1809/21 від 24.05.2021) залишити без задоволення.

2.Судовий збір за розгляд апеляційної скарги залишити за скаржником.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути у місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 25.06.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.