ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23 червня 2021 року Справа № 925/1441/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

від приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу приватного підприємства МАН Зернотранс на рішення

приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни

у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ТЕП Транско,

с. Геронимівка, Черкаського району, Черкаської області

до приватного підприємства МАН Зернотранс, с. Хутори,

Черкаського району, Черкаської області

про стягнення 855 364 грн. 64 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю ТЕП Транско до приватного підприємства МАН Зернотранс про стягнення з відповідача 855 364 грн. 64 коп., а саме: 771 642 грн. 84 коп. основної заборгованості, 49 586 грн. 39 коп. пені, 22 944 грн. 31 коп. 3% річних та 11 191 грн. 10 коп. інфляційних втрат, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 10 липня 2019 року №10/07.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11 грудня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 12 год. 00 хв. 22 січня 2021 року.

Водночас судове засідання, призначене 22 січня 2021 року не відбулося, у зв`язку з оскарженням приватним підприємством МАН Зернотранс ухвали суду від 09 грудня 2020 року та направлення матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

06 січня 2021 року до Господарського суду Черкаської області від приватного підприємства МАН Зернотранс надійшла скарга на рішення приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни в якій скаржник просив суд:

- визнати неправомірним рішення приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни оформлене листом №9175 від 18 грудня 2020 року у виконавчому провадженні №63886409 про відмову у знятті арешту з коштів для виплати заробітної плати відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження;

- зобов`язати приватного виконавця Чупис Тетяну Петрівну у виконавчому провадженні №63886409 усунути порушення шляхом зняття арешту з коштів боржника в сумі 218 359 грн. 73 коп., що знаходяться на рахунку боржника № НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Бвнк Аваль, МФО 380805, для виплати заробітної плати за жовтень листопад 2020 року, про що винести відповідну постанову, яку невідкладно надіслати на адресу банку.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19 січня 2021 року ухвалу Господарського суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року залишено без змін.

15 лютого 2021 року матеріали справи №925/1441/20 повернулися до Господарського суду Черкаської області за належністю.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року розгляд скарги приватного підприємства МАН Зернотранс на рішення приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни призначено в судовому засіданні на 10 год. 00 хв. 26 лютого 2021 року.

Однак судове засідання призначене на 26 лютого 2021 року не відбулося, у зв`язку з оскарженням приватним підприємством МАН Зернотранс ухвали Господарського суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 19 січня 2021 року в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року вищевказані ухвалу та постанову скасовано. Справу №925/1441/20 направлено до Господарського суду Черкаської області на новий розгляд.

Ухвалою суду від 11 червня 2021 року прийнято справу №925/1441/20 в частині розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю ТЕП Транско про забезпечення позову до свого провадження суддею Дорошенком М.В.

Відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю ТЕП Транско про забезпечення позову у справі №925/1441/20.

Передано справу №925/1441/20 судді Васяновичу А.В. для продовження її розгляду.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14 червня 2021 року розгляд скарги приватного підприємства МАН Зернотранс на рішення приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни призначено до розгляду в судовому засіданні на 15 год. 00 хв. 23 червня 2021 року.

Представники сторін та приватний виконавець в судове засідання не з`явилися.

23 червня 2021 року від приватного виконавця до суду надійшла копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 червня 2021 року у зв`язку з тим, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року скасовано виконавчий документ, що підлягав виконанню та про зняття арештів, що містяться на рахунках наведених у постанові.

Розглянувши скаргу, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне:

Звертаючись до суду з відповідною скаргою відповідач зазначав, що приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку боржника, який використовується для виплати заробітної плати.

У разі виникнення у боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Так зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження.

За змістом ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 340 ГПК України).

Спеціальним нормативним актом з питань виконання судового рішення є Закон України Про виконавче провадження, яким врегульовані питання щодо порядку, умов та підстав здійснення виконавчого провадження з примусового виконання рішень.

Разом з тим, Закон України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. п. 7, 21 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Статтею 48 Закону України Про виконавче провадження визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України Про електроенергетику, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України Про теплопостачання, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України Про теплопостачання, статті 18-1 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення, на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України Про виконавче провадження встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч 4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що рахунок боржника № НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Бвнк Аваль, МФО 380805, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати.

На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.

Також АТ Райффайзен Бвнк Аваль, на яке нормами статті 52 Закону України Про виконавче провадження покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку № НОМЕР_1 виконало (т.2 а.с.186).

Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно із ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Крім того, приписами ч.1 ст. 2, ч.2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати №95 від 01 липня 1949 року, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття власності є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені норми в їх сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру.

Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи (т.2 а.с.102), відповідач звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в розмірі 218 359 грн. 73 коп. та просив зняти арешт з відповідної суми коштів на вказаному вище рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам.

При цьому заява відповідача від 16 грудня 2020 року про зняття арешту з рахунка неправомірно була відхилена виконавцем, оскільки в цій заяві відповідач вказав, у якому саме розмірі в нього виникли зобов`язання з виплати заробітної плати, з якої саме суми коштів він просить зняти арешт, та додав документи, підтверджуючі ці обставини.

Матеріали справи містять докази того, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Бвнк Аваль, на який приватним виконавцем накладено арешт, використовується відповідачем, у тому числі і для виплати заробітної плати (т.2 а.с.105-142).

Згідно ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як вже зазначалося вище, постановою приватного виконавця від 16 червня 2021 року ВП №63886409 закінчено виконавче провадження та знято арешт з грошових коштів, що містяться на рахунках відповідача, зокрема і на рахунку № НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Бвнк Аваль, МФО 380805.

Отже, станом на момент розгляду скарги в суді відбулося повне відновлення прав заявника, підстав зобов`язувати приватного виконавця усунути допущені порушення наразі немає, а тому суд не вбачає підстав для задоволення скарги відповідача.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись, ст.ст. 234, 343 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу приватного підприємства МАН Зернотранс від 06 січня 2021 року на рішення приватного виконавця Чупис Тетяни Петрівни про відмову зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати залишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати сторонам та приватному виконавцю Чупис Тетяні Петрівні.

Суддя А.В.Васянович