ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. Справа №1/Б-294 (921/668/20)

М.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

Учасники у справі в судове засідання не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання" "Текстерно", м.Тернопіль №01/101 від 03.03.2021 (вх. ЗАГС №01-05/852/21 від 05.03.2021)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021, повний текст 11.02.2021 (суддя Охотницька Н.В.)

у справі № 1/б-294 (921/668/20)

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, м. Тернопіль

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання" "Текстерно", м.Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 202 921, 52 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Тернопільської області звернулося ГУ ПФУ в Тернопільській області із позовом до ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" про стягнення заборгованості по фактичних витратах на виплату і доставку пільгових пенсій в сумі 202 921,52 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 у справі №1/б-294(921/668/20) позов задоволено; стягнуто з ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" на користь ГУ ПФУ в Тернопільській області 202 921, 52 заборгованості по фактичних витратах на виплату і доставку пільгових пенсій за період з 01.07.2020 по 30.09.2020 та 3043, 82 грн судового збору.

Рішення суд суду першої інстанції мотивована тим, що у ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" виникла заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01.07.2020 по 30.09.2020 в сумі 202 921,52 грн, оскільки такі відповідачем, всупереч вимог п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до Пенсійного фонду України не сплачувались. При цьому, на думку суду першої інстанції, розмір сум фактичних витрат на доставку пенсій є узгодженим і обов`язковим до сплати. Водночас у законодавстві відсутні умови, за яких у підприємства не виникає обов`язку відшкодовувати понесені пенсійним фондом витрати щодо доставки та виплати цих пенсій. З огляду на зазначене, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, понесені позивачем, на виплату та доставку пільгових пенсій.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що позовні вимоги стосуються стягнення відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій колишнім працівникам відповідача відповідно до списку №2, натомість законодавством передбачено обов`язок щодо відшкодування таких витрат особам за списком №1. Вважає, що надані розрахунки витрат не є належними доказами понесених позивачем витрат, оскільки вони не є розрахунковими документами, що підтверджує факт сплати пільгових пенсій та витрат на їх доставку.

Окрім цього зазначає, що фактично всі особи, стосовно яких нараховано до сплати суми фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, до 01.01.1992 вже працювали на роботах із шкідливими і важкими умовам праці за списком №2, тому мають право на пенсію відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відтак відсутні підстави для призначення таким особам пенсій за віком згідно з п.п. «б»-«з» ст. 13 цього Закону. При цьому вказує, що норма абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", щодо визначення об`єктом оподаткування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суперечить Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В поданих письмових поясненнях додатково зазначає, що судом порушено норми процесуального права з огляду на те, що зазначені позовні вимоги повинні розглядатися в межах провадження у справі про банкрутство. Натомість оскаржуване рішення прийнято поза межами такого провадження, оскільки відрізняється номер справи. Покликається на неповідомлення усіх учасників справи №1-б/294 про банкрутство ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно", що позбавило зазначених учасників можливості реалізувати свої процесуальні права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначає, що відповідно ч. 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. Згідно ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затверджених у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років. Звертає увагу на те, що покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" здійснюється у визначеному порядку. Зазначає, що обов`язок здійснювати витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення такої пенсії, належить або підприємству, на якому працювали такі особи, або його правонаступнику. Як вказує позивач, наявність у відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на доставку пільгових пенсій підтверджується розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період, який не оскаржувався та не був скасований. Крім того, звертає увагу, що пенсія призначається відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якщо особа набула необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до 01.01.1992 і після цієї дати не працювала на зазначених роботах, а зазначені в розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій особи працювали на роботах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після 01.01.1992.

17.06.2021 в судове засідання представники учасників у справі не з`явилися. Водночас в апеляційній скарзі апелянт просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника.

Враховуючи те, що явка представників учасників у справі в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представників учасників у справі за наявними в матеріалах справи доказами.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України, сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.06.2003 за заявою ініціюючого кредитора ТОВ Торговий дім Альтаір порушено провадження у справі №1/Б-294 про банкрутство ВАТ Тернопільське об`єднання Текстерно.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 08.07.2003 введено процедуру розпорядження майном боржника.

Ухвалою суду від 16.01.2014 у даній справі введено процедуру санації боржника - ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно". Строк процедури санації боржника неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою суду від 20.08.2020 на шість місяців до 03.02.2021.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний господарський суд, зазначив, що оскільки у справі № 1/Б-294 про банкрутство ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" триває процедура санації боржника, то відповідно п.7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 23.01.2017 № 01-06/131/17 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" Управління Пенсійного фонду України (орган виконавчої влади) може звернутися у позовному провадженні з вимогами про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про його банкрутство, до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Водночас з 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (КУзПБ), пунктами 1, 2 "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність, зокрема: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанова Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441)

При цьому, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, ч.4 ст.251 цього кодексу доповнено змістом, а саме: встановити, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, розгляд справи відбувається відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закон про банкрутство).

Згідно ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З огляду на зазначене, розгляд справи за позовом ГУ ПФУ в Тернопільській області до відповідача ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" про стягнення заборгованості по фактичних витратах на виплату і доставку пільгових пенсій в сумі 202 921,52 грн, провадження у якій відкрито ухвалою Господарського суду Тернопільської області 18.11.2020, розглядається в межах справи №1/Б-294 про банкрутство ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно".

Так, відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", одним із об`єктів оподаткування для платників збору, визначених пунктом 1 статті 1 вказаного Закону, є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

При цьому, спеціальним законом, який визначає порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", ч. 2 Прикінцевих положень якого передбачено, що підприємства зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до досягнення працівниками загальновстановленого пенсійного віку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов`язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками тощо.

Відповідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

В силу положень аб. 36 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, з огляду на викладене, витрати на виплату і доставку пільгових пенсій за списком №2 вважаються, у розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", внесками на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, які відповідач відповідно до цього Закону зобов`язаний відшкодовувати Пенсійному фонду України.

Коло осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи за списком №2 визначено, зокрема, підпунктами "б"-"з" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Проте, відповідно до підп. 1 п. 2 р. XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону.

При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Порядок відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначається розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (далі - Інструкція).

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до ст. 13 і 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 цього Закону, здійснюється підприємствами та організаціями (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підп. 4 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України). Зазначені підприємства та організації вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з п. 6.7 розділу 6 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Отже, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за відповідний період, складені згідно додатку №6 до Інструкції, які направляються підприємству на його адресу, а на підприємство, в силу вимог законодавства, покладається обов`язок із відшкодування витрат, понесених пенсійним органом на доставку та виплату таких пенсій.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у ВАТ "Тернопільське об`єднання "Текстерно" наявна заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період з 01.07.2020 по 30.09.2020, що становить 202 921,52 грн. Зазначене підтверджується розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсії, призначених відповідно до ч. 2 "Прикінцеві положення" Закону України в частині пенсії, призначеної відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та реєстрами поштових відправлень про направлення вказаних розрахунків відповідачу.

Докази щодо неправомірності визначення розміру та складу фактичних витрат ГУ ПФУ в Тернопільській області на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, неправомірності їх нарахування, а також докази щодо погашення наявної у відповідача заборгованості у розмірі 202 921, 52 грн - в матеріалах справи відсутні.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, дії та рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області з цього приводу ВАТ "Тернопільським об`єднанням "Текстерно" ні в судовому, ні в адміністративному порядку не оскаржувалися.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновки місцевого господарського суду, що розмір сум фактичних витрат на доставку пенсій є узгодженим і обов`язковим до сплати.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази щодо понесення Пенсійним фондом витрат на виплату та доставку пенсій.

Покликання скаржника на те, що зазначені особи мають право на пенсію відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому відсутні підстави для призначення таким особам пенсій за віком згідно з п.п. «б»-«з» ст. 13 цього Закону, оцінюється судом критично з огляду на таке.

Згідно з п. "є" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

Обов`язок здійснювати відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначеної на пільгових умовах, належить або підприємству, на якому працювала така особа, або його правонаступнику. При цьому законодавство не містить виключень щодо наявності умов, за яких у підприємств не виникає обов`язку відшкодовувати понесені пенсійним фондом витрати щодо доставки та виплати цих пенсій.

Статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено право на пільгове пенсійне забезпечення осіб, які працювали до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" (до 01.01.1992) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством.

Відтак пенсія призначається відповідно до цієї статті, якщо особа набула необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до 01.01.1992 і після цієї дати не працювали на зазначених роботах.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в даному випадку особи, зазначені в поданих розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, працювали на роботах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і після 01.01.1992.

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що таким особам призначається пенсія на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а не ст. 100 цього Закону.

Відтак доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі, не спростовують імперативних норм чинного законодавства, якими обґрунтована оскаржуване рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що вимоги ГУ ПФУ в Тернопільській області є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про порушення судом норм процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Зазначена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

При цьому абзацом 4 ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство передбачено окремий порядок пред`явлення поточних вимог кредиторів до боржника, згідно з яким поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, тлумачення змісту зазначеної норми права свідчить, що наведений у цій нормі порядок розгляду поточних майнових кредиторських вимог необхідно розуміти, як здійснення розгляду даних вимог у межах провадження у справі про банкрутство за правилами позовного провадження, який передбачає судовий контроль у межах цього провадження за діяльністю боржника, а також дотримання принципу конкурсного імунітету кредиторів, з метою повної реалізації учасниками судового процесу процесуальних прав, визначених ГПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18).

З матеріалів справи, в тому числі, із рішення суду вбачається, що спір, щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, розглянуто судом першої інстанції відповідно до вимог законодавства, тобто за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство. Про зазначене свідчить, зокрема, і номер справи.

Відтак, доводи апелянта щодо невірного застосування судом першої інстанції приписів ч.1 ст.23 Закону про банкрутство спростовуються вищевикладеним.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції процесуальних прав учасників у справі про банкрутство, враховуючи таке.

Статтею 41 ГПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. При цьому сторонами є позивач та відповідач.

У справах про банкрутство склад учасників справи визначається відповідно до Закону про банкрутство.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення в позовному провадженні в межах справи про банкрутство, то склад учасників визначається відповідно до зазначеного закону.

Згідно Закону про банкрутство учасниками у справі про банкрутство є сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, учасникам у справі №1-б/294 про банкрутство ВАТ "Тернопільське об`єднання" "Текстерно" жодне із процесуальних судових рішень не надсилалося, про дату та час судового засідання зазначених осіб повідомлено не було. З огляду на що, усі інші учасники у справі про банкрутство (крім позивача та відповідача) були позбавленні можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ГПК України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

А відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині залучення до участі у справі учасників у справі про банкрутство.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в разі задоволення апеляційної скарги у справі про банкрутство судовий збір покладається на боржника, а також враховуючи, що в даному випадку апелянтом і є боржник, суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання" "Текстерно" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2021 у справі № 1/б-294 (921/668/20) скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об`єднання "Текстерно" (м. Тернопіль, вул. Текстильна, 18, ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (м. Тернопіль, майдан Волі, 3, ) 202 921, 52 грн заборгованості по фактичних витратах на виплату і доставку пільгових пенсій за період з 01.07.2020 по 30.09.2020 та 3 043, 82 грн судового збору.

Господарському суду Тернопільської області видати наказ на виконання цього рішення.

4. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

Т.Б. Бонк