Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/367/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСЛА СЕРВІС" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОМТРАНС" про стягнення заборгованості в сумі 32 881,00 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСЛА СЕРВІС" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОМТРАНС" про стягнення заборгованості в сумі 32 881,00 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на "15" червня 2021 року.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року розгляд справи відкладено на 29.06.2021 року.

Представник позивача у судове засідання 29.06.2021 року не з`явився, однак 23.06.2021 року подав через канцелярію суду клопотання про слухання справи без участі представника позивача за наявними у справі документами.

У судове засідання представник відповідач не з`явився, відзиву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду - ухвали суду надсилалися на адресу зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 33016, м. Рівне, вул. Фабрична, буд. 4Б, оф.3.

Органом поштового зв`язку повернуто ухвали суду від 24.05.2021 року та 15.06.2021 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується повідомленнями поштового зв`язку, яке знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду у судовому засіданні і причини неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не визнаються поважними.

Крім того, слід зазначити, що на офіційному сайті Господарського суду Рівненської області було розміщене повідомлення про час та місце розгляду даної справи.

Таким чином, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 29.06.2021 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні подані позивачем документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

15 березня 2021 року, з допомогою електронної пошти, на адресу перевізника - ТОВ "ІСЛА СЕРВІС" (далі - позивач) від експедитора, що виступив замовником перевезення - ТОВ "ГРОМТРАНС" (далі - відповідач) надійшов Договір-заявка №15/03/2021/7 на перевезення вантажу автомобільним транспортом. Його умови прийняті перевізником - підписаний та засвідчений печаткою ТОВ "ІСЛА СЕРВІС" Договір-заявка, направлений замовнику перевезення (а.с. 6-7).

Згідно п. 1.1. зазначеного Договору - заявки перевізник надає експедитору послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом маршрутом Німеччина - Україна, дата і адреса завантаження - 18.03.2021 AlbrechtstraBe 54, 06712 Zeitz, Германія, дата і адреса розвантаження - м. Київ. Згідно CMR, вартість послуг та строки оплати: 1300 євро. Безготівковий розрахунок. Оплата на протязі 14 банківських днів після отримання оригінали документів (Рахунок, Акт, Заявка, Договір, CMR). Курс НБУ на день розвантаження.

Сторони узгодили між собою, що документи відправляються в термін не більше 10 днів після розвантаження Новою поштою: м. Рівне, Нова пошта відділення № 11 Заводницька Тетяна.

Вказаним Договором - заявкою погоджено також інші істотні умови перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судом встановлено, що Договір підписано повноважними представниками експедитора та перевізника, а також скріплені відбитками печаток сторін, на час розгляду справи доказів недійсності Договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

У відповідності до п. 4.1. Договору сторони підписанням цього Договору підтверджують, що факсимільна та електронна копія Договору мають таку ж юридичну силу, як і оригінал.

На виконання умов Договору за вказаним маршрутом позивачем було здійснено перевезення та розвантаження 25.03.2021 року вантажу, що підтверджується CMR, на якій проставлено штамп отримувача вантажу - ТОВ "ФУДСІ КОМПАНІ ЛТД" (а.с. 9).

CMR це міжнародна автомобільна накладна, яка є товарно-транспортною накладною, що застосовується при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях і використовується у країнах, які приєднались до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

CMR є документом, який доводить факт укладення Договору на автомобільне перевезення вантажу.

CMR заповнюється відправником вантажу, на підставі інструкцій і вказівок, які він отримує від транспортно експедиторської компанії. Відправник несе солідарну відповідальність за правильність заповнення CMR.

Як вбачається із CMR перевезення було виконане належним чином, без будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача.

Обставину належного виконання перевезення підтверджує наявність відтиску печатки та підпису уповноваженої особи вантажоодержувача в графі 24 CMR та відсутність будь-яких зауважень вантажоодержувача у цій графі.

Позивач у пояснення до того, що в графі 24 відображений інший одержувач, ніж вказаний в графі 2 CMR вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ), - відправник має право розпоряджатися вантажем, зокрема, вимагати від перевізника припинення перевезення, зміни місця, передбаченого для доставки вантажу, або здачі вантажу одержувачу, іншому, ніж зазначений у вантажній накладній. За частиною 2 цієї ж статті, - відправник втрачає це право з того моменту, коли другий примірник накладної переданий одержувачу або коли останній здійснює свої права, передбачені в пункті 1 статті 13; з цього моменту і надалі перевізник керується вказівками одержувача. Дотримуючись вказівок первісного одержувача, перевізник доставив вантаж кінцевому одержувачу ТОВ "ФУДСІ КОМПАНІ ЛТД".

Додатковим підтвердженням належного виконання перевезення є акт надання послуг №156 від 25.03.2021 року за яким сторони, за взаємною згодою, погодили до сплати меншу суму, а саме 42 881,00 грн. (а.с. 8).

Позивач надав суду докази, що оригінали документів, які підтверджують виконання Договору 30.03.2021 року направлено відповідачу на ім`я ОСОБА_1 поштовим перевізником ТОВ "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною № 6889 та отримані адресатом 31.03.2021 року, що підтверджується трекінговою інформацією з сайту Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" в мережі Інтернет https://novaposhta.ua/tracking, яка є в вільному доступі в мережі Інтернет (а.с. 10,11, 59).

Відтак, враховуючи умови договору, у відповідача виник обов`язок оплати наданих послуг з перевезення, проте всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач лише частково оплатив надані послуги в розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з чим у нього рахується заборгованість в розмірі 32 881,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору - заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом в частині оплати наданих послуг, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в ст. 4 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949 року.

При цьому, Конвенція передбачає та регулює питання, що виникають з міжнародного перевезення вантажів транспортними засобами, зокрема щодо статусу учасників правовідносин, їх прав та обов`язків, а також наслідків порушення зобов`язань з перевезення та положень цієї Конвенції.

Перевезення вантажу, яке є предметом спору у даній справі, є міжнародним перевезенням вантажу автомобільним транспортом.

Поряд з цим, спірні правовідносини також відносяться до сфери регулювання Закону України "Про автомобільний транспорт", Статуту автомобільних доріг, "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст. 926 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 1 ст. 909 ЦК України та ч.1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 ЦК України).

На підставі матеріалів та обставин справи, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем ТОВ "Громтранс" зобов`язань за Договором-заявкою № 15/03/2021/7 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 15.03.2021 року щодо сплати послуг за перевезення вантажу, який визнаний судом як навмисне правопорушення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що оригінали документів, які підтверджують виконання Договору 30.03.2021 року направлено відповідачу на ім`я ОСОБА_1 поштовим перевізником ТОВ "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною № 6889.

У матеріалах справи відсутній опис вкладення, що дозволяє встановити вміст відправлення, зокрема які саме документи було направлено перевізником експедитору.

Однак, оскільки сторони дійшли згоди про направлення пакету документів за Договором через "Нову пошту", позивач надав суду експрес-накладну, а відповідач не заявляв про неотримання документів або отримання неповного комплекту документів, необхідного для оплати, не спростував жодними доказами факт неотримання від позивача документів на оплату послуг, господарський суд дійшов висновку, що позивачем вчинено всі дії, що підтверджують належне виконання зобов`язання за Договором про направлення оригіналів документів експедитору.

Як встановлено судом, поштове відправлення за експрес-накладною № 6889 отримано експедитором 31.03.2021 року, що підтверджується роздруківкою з сайту Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" в мережі Інтернет https://novaposhta.ua/tracking.

При цьому, за розрахунками суду, останній 14-й день для оплати відповідачем за Договором, припадає на 20.04.2021 року, як і стверджує позивач.

Зважаючи на викладене, із 21.04.2021 року відповідач виступив боржником, що прострочив виконання зобов`язання за Договором.

Разом із тим, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В силу положень ст. 74 ГПК України саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок щодо доведення належними та допустимими доказами відсутності вини за порушення зобов`язання за Договором.

Аналіз положень норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 по справі 910/11049/17 та постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-170цс12, та господарський не вбачає підстав від відступу від такої позиції.

Поряд з цим, відповідачем не надано господарському суду відзиву на позов та не було доведено відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання за Договором, тим часом, за змістом згаданої ст. 614 ЦК України, наявність такої вини презюмується.

Отримання відповідачем оригіналів документів 31.03.2021 року від позивача, що підтверджує виконання останнім Договору без подальших заперечень та зауважень - свідчить про вчинення відповідачем дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції з транспортного експедирування та перевезення саме на виконання договірних зобов`язань за Договором.

Згідно положень Договору-заявки, використовується курс НБУ, встановлений на дату завантаження 18 березня 2021 року. Курс НБУ на вказану дату становив 33,4953 грн. за 1 євро, що передбачає оплату перевезення у сумі 43 543,89 грн. = (1300x33,4953).

Однак, в акті надання послуг №156 від 25.03.2021 року сторони, за взаємною згодою, погодили до сплати меншу суму, а саме 42 881,00 грн. Саме ця сума підлягала сплаті, однак, як було зазначено вище, у визначені сторонами строки, сплачена не була.

Всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач лише частково оплатив надані послуги в розмірі 10 000,00 грн., у зв`язку з чим у нього рахується заборгованість в розмірі 32 881,00 грн.

Судом встановлено, що позивач виконав договірні зобов`язання забезпечивши своєчасну доставку вантажу у визначені пункти розвантаження. А тому суд погоджується з аргументами позивача стосовно належного виконання ним договірних зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні докази заперечень відповідача стосовно будь-яких наданих документів.

Також в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих від позивача послуг.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 881,00 грн. в погашення боргу за виконане перевезення підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Також представник позивача просив суд стягнути з відповідача 6 500 грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги та 3 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування гонорару успіху у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідач не подав суду письмових заперечень проти задоволення вимоги представника позивача про розподіл судових витрат на професійну (правничу) допомогу адвоката Лози В.М. у справі № 918/367/21.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Ісла Сервіс" у даному судовому провадженні представляв адвокат Лоза Віктор Миколайович.

Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат позивачем на професійну правову допомогу адвоката в сумі 6 500, 00 грн. представником позивача надано копії: договору про правову № б/н від 11.05.2021 року; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 507; довіреності на надання правової допомоги №б/н від 11.05.2021року; акту приймання-передачі наданих послуг до договору про правову допомогу №б/н від 11.05.2021 року; квитанції до прибуткового касового ордера №03-05 від 14.05.2021 року.

Відповідно до п. 1.1. договору про правову допомогу № б/н від 11.05.2021 року Повірений зобов`язується від імені і за рахунок Довірителя здійснити дії, які перелічені в даному пункті.

Пунктом 1.2. договору про правову допомогу № б/н від 11.05.2021 року передбачено, що дії вчиняються за участю чи без особистої участі повіреного в судових засіданнях.

За умовами Розділу 2 договору про правову допомогу № б/н від 11.05.2021 року за здійснення дій, що визначені у п. 1.1. Договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 6 500,00 грн. Розрахунок здійснюється в момент передачі Довірителю підготовленої заяви. При задоволенні позову (отримання позитивного рішення) Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) в розмірі 3 000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг до договору про правову допомогу №б/н від 11.05.2021 року, адвокат Лоза В.М. надав, а ТОВ "Ісла Сервіс" отримав, правову допомогу, а саме: правова допомога у спорі з ТОВ "Громтранс"; вивчення та огляд документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням 3 год. 10 хв.; проведення заходів досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу 0 год. 30 хв.; підготовка проекту документів, необхідних для звернення до суду, виготовлення позовної заяви 7 год. 00 хв.; проведення арифметичних розрахунків 0 год. 30 хв.; вчинення інших дій необхідних для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання 4 год. 00 хв.

Загальна вартість послуг складає - 6 500 грн. 00 коп.

14 травня 2021 року ТОВ "Ісла Сервіс" оплатило адвокату Лозі В.М. 6 500,00 грн. за надану правову допомогу згідно з квитанції до прибуткового касового ордера №03-05 (а.с. 19).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017 р.).

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами Розділу 2 договору про правову допомогу № б/н від 13.05.2021 року за здійснення дій, що визначені у п. 1.1. Договору, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 6 500,00 грн. розрахунок здійснюється в момент передачі Довірителю підготовленої заяви. При задоволенні позову (отримання позитивного рішення) Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) в розмірі 3 000,00 грн.

Сума понесених витрат позивачем на професійну (правничу) допомогу адвоката у справі № 918/367/21 у розмірі 6 500 грн. 00 коп. підтверджена належними та допустимими доказами, є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, суд приходить до висновку про покладення витрат на професійну правничу допомогу адвоката на відповідача в сумі 6 500,00 грн.

Крім того, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено таку правову позицію": "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність." При цьому Велика Палата Верховного Суду, вказала, що відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, тому дійшла висновку, що суди не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача і вимоги позивача про стягнення "гонорару успіху" задовольнила пропорційно до розміру задавлених вимог.

Вказаний правовий висновок відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується Судом при виборі і застосуванні норм права у розгляді даної справи.

З огляду на те, що позивач у справі домовився із адвокатом Лозою В.М. сплату гонорару успіху за умови настання відкладальної обставини - задоволення даного позову, незважаючи на те, чи ці витрати понесені позивачем чи лише будуть виплачені у майбутньому, господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги про покладення на відповідача 3 000,00 грн. судових витрат у вигляді гонорару успіху.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Представник відповідача не довів належними та допустимими доказами, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 9 500 грн. 00 коп. є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката Лозою В.М.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи всі вищевикладені обставини справи, а також те, що обґрунтування нарахованої суми підтверджується наявними у справі доказами, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволених позовних вимог та стягненню з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Громтранс" заборгованості в розмірі 32 881,00 грн.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2 270,00 грн.

Крім того, відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 9 500,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, з яких 6 500,00 грн. - витрати на правову допомогу та 3 000,00 грн. - гонорар успіху.

Керуючись ст. ст. 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 231-233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСЛА СЕРВІС" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРОМТРАНС" (33016, м. Рівне, вул. Фабрична, буд. 4 Б, оф. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСЛА СЕРВІС" (79000, м. Львів, вул. Довженка, буд. 7, ) - 32 881 (тридцять дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 00 коп. - основного боргу, 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу адвоката та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30 червня 2021 року.

Суддя Романюк Ю.Г.