ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4157/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства «Колос», 63730, Харківська область, Купянський район, с. Курилівка, вул. Польова, 24, ;
до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, 61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ;
про визнання недійсним наказу
за участю представників:

позивача - Лежнін В.І., адвокат ;

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Колос» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якій просить: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про впорядкування земельно-облікових відомостей» №9886-СГ від 11.10.2019. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4157/20 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 21.01.2021о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.12.2020 заяву Фермерського господарства «Колос» про забезпечення позову (вх. № 4157 від 23.12.2020) повернуто заявнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.01.2021 відмовлено в задоволенні заяви Фермерського господарства «Колос» про забезпечення позову (вх. № 1472 від 05.01.2021).

20.01.2021 через канцелярію суду від Фермерського господарства «Колос» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 1329 від 20.01.2021).

20.01.2021 через канцелярію суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 1415 від 20.01.2021).

В підготовчому засіданні повноважні представники сторін підтримали подані клопотання та просили зупинити провадження у справі № 922/4157/20 до набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі 922/2515/20.

Ухвалою господарського суду від 21.01.2021 року, клопотання Фермерського господарства «Колос» про зупинення провадження у справі (вх. № 1329 від 20.01.2021) задоволено Клопотання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про зупинення провадження у справі (вх. № 1415 від 20.01.2021) - задоволено. Зупинено провадження у справі № 952/4157/20 до набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі 922/2515/20.

08.06.2021 року від Фермерського господарства «Колос», через канцелярію суду (вх.№13457) надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, у зв`язку із набрання рішенням Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 року по справі№922/2515/20.

Ухвалою господарського суду від 11.06.2021 року , провадження у справі № 922/4157/20 поновлено. Призначено підготовче засідання на "22" червня 2021 р. о 11:30.

Протокольною ухвалою від 22.06.2021 у судовому засіданні, в порядку ст. 216 ГПК України, оголошено перерву до 29.06.2021 о 11:30 год.

У судовому засіданні 29.06.2021 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у призначене судове засідання 29.06.2021 не з`явився.

Оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 29.06.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд установив таке:

на підставі розпорядження Куп`янської райдержадміністрації Ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області № 324 від 15.07.1997 року громадянці ОСОБА_1 надано у постійне користування для розширення фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 31 га землі, у тому числі ріллі - 31 га з земель запасу Петропавлівської сільської ради.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія ХР- 19-00-000837, дата реєстрації в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 01.08.1997 р., ОСОБА_1 надано у постійне користування 31 га землі (кадастровий номер земельної ділянки: :10:000:0213) на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.08.2020 р. № НВ-020, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером: :10:000:0213 - для ведення фермерського господарства, право постійного користування земельною ділянкою зареєстроване за ОСОБА_1 , документ, що посвідчує право - Державний акт від 01.08.1997 р. ХР-19-00-000837

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення ФГ «Колос») громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення ФГ «Колос») користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення ФГ «Колос») право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, на момент видачі - 01.08.1997 р., громадянці ОСОБА_1 державного акту на право постійного користування землею 31 га (кадастровий номер земельної ділянки: :10:000:0213) земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВП ВС, зроблений у п. 41 постанови від 23.06.2020р. у справі № 922/989/18:

«41. З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА 2 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.»

24 жовтня 1997 року було проведено державну реєстрацію створення Фермерського господарства «Колос» (ідентифікаційний код 25178704).

Згідно до п. 1 статуту ФГ «Колос» (затвердженого головою ФГ «Колос» ОСОБА_1 29.09.1997 р.), ФГ «Колос» є формою підприємництва громадянки України ОСОБА_1 , яка виявила бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію.

Згідно частин першої, другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції Закону від 23 липня 1993 року № 3312-ХІІ) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Таким чином, чинним законодавством на момент створення ФГ «Колос», обов`язковою умовою для набуття правосуб`єктності ФГ як юридичної особи є одержання земельної ділянки засновником ФГ.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ВП ВС, зроблений у п. 43 постанови від 23.06.2020р. у справі № 922/989/18:

«43. Звідси законодавством, чинним на момент створення СФГ «Берізка», було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.»

Відповідно до п. 6 Статуту ФГ «Колос» (затвердженого головою ФГ «Колос» ОСОБА_1 29.09.1997 р.), предметом діяльності фермерського господарства є заготовка, переробка та реалізація сільськогосподарської продукції через державну торгівельну мережу, кооперативну, приватну та власну торгівельну мережу.

Надана громадянці ОСОБА_1 у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка 31 га (кадастровий номер земельної ділянки: :10:000:0213) використовувалась виключно для здійснення підприємницької діяльності ФГ «Колос», а не для задоволення особистих потреб громадянина.

Відповідно до правової позиції ВП ВС, викладеної у п. 21 постанові від 23.06.2020 р. у справі Ns 179/1043/16-ц, п. 51 постанови від 23.06.2020р. у справі Ns 922/989/18:

«21. Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки інакше, ніж за її цільовим призначенням (пункт 1 частини першої статті 40 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року), а також юридичні наслідки її використання не за цільовим призначенням (пункт 7 частини першої статті 27, частина друга статті 29, частина перша статті 88 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року), надана громадянину у встановленому порядку для ведення селянського (фермерського) господарства земельна ділянка за її правовим режимом була та є такою, яку слід використовувати виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб цього громадянина.»

Таким чином, ОСОБА_1 отримала у постійне користування земельну ділянку розміром 31 га (кадастровий номер земельної ділянки: :10:000:0213) на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області для створення ФГ «Колос». Після державної реєстрації ФГ «Колос» - 24 жовтня 1997 року, використання зазначеної земельної ділянки здійснювалося тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Таку діяльність здійснює саме ФГ «Колос», а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником фермерського господарства ( ОСОБА_1 ) права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації ФГ «Колос» постійним користувачем зазначеної ділянки стає ФГ «Колос».

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям ВП ВС, зробленим у п. 22 постанови від 23.06.2020 р. у справі Ns 179/1043/16-ц, п. 61 постанови від 23.06.2020 р. у справі Ns 922/989/18:

«22. Передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону Ns 2009-ХІІ). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство».

«61. Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ніш прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.»

Враховуючи викладене, ФГ «Колос» з 24 жовтня 1997 року (дати державної реєстрації ФГ) стало постійним користувачем земельної ділянки площею 31 га землі (кадастровий номер земельної ділянки: :10:000:0213) на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області та набуло як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо її використання.

Про це також свідчить лист ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 19-20-6- -6997/0/19-16 від 10.03.2016 року, яким «відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України та керуючись вимогами зазначеного вище закону, ГУ Держгеокадастру у Харківській області надає згоду на відновлення меж зазначеної ділянки її користувачу - фермерському господарству «Колос».

Таким чином, Відповідач був повністю освідомлений про статус земельної ділянки, її призначення для здійснення господарської діяльності ФГ «Колос» і визнав легальність використання ФГ «Колос» цієї земельної ділянки.

Також преюдиційною постановою Харківського апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 було створено тільки одне Фермерське господарство «Колос» та те, що право постійного користування земельною ділянкою площею 31,0 га входить до майна цього фермерського господарства.

Так, ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлює, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У мотивувальній частині постанови Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 628/3284/19 за участю сторін, зокрема, ФГ «Колос» та Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яка набрала законної сили 09 листопада 2020 р. (абз. 1,2 стор. 14 постанови) встановлено:

«Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 було створено тільки одне Фермерське господарство «Колос» - 24 жовтня 1997 року. Інших фермерських господарств, починаючи з 24 жовтня 1997 року ОСОБА_1 не створювала...

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що право постійного користування земельною ділянкою площею 31,0 га, яке надано для створення фермерського господарства і яке створено, не є об`єктом спадкування після смерті ОСОБА_1 , оскільки входить до майна фермерського господарства. Тому, висновок суду щодо того, що право постійного користування земельною ділянкою площею 31,0 га є об`єктом спадкування, є помилковим, оскільки мета, для якої надавалося це право, реалізована.»

Тому обставини, встановлені постановою Харківського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року у цивільній справі № 628/3284/19 не підлягають доказуванню у цій господарській справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 17 листопада 2015 року виконавчим комітетом Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області.

Стаття 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

25 липня 2016 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Колосовською С.О. після смерті ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом дочкам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частині майнових прав засновника ФГ «Колос».

Відповідно до п. 1.5 статуту ФГ «Колос» (затвердженого протоколом загальних зборів від 01.08.2016 р.), майнові права засновника Господарства належать по 1/2 частині ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою як смерть громадянина - засновника ФГ відсутня. А тому у разі смерті громадянина -

засновника ФГ «Колос» - ОСОБА_1 відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за ФГ «Колос» до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку. Наразі діяльність ФГ «Колос» не припинена.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям ВП ВС, зробленим у п. 69 постанови від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18:

«Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.»

По-друге, право постійного користування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного Кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 923/466/17 у постанові від 30 травня 2018 року зазначила, що «право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 цього Кодексу, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.» (режим доступу http.V/revestr. court, sov. ua/Review/74506122).

Також, згідно до правової позиції ВП ВС, викладеної у п. 86 постанови від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18: «Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141

Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року, на момент прийняття оспорюваного наказу), перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.» (режим доступу http.V/revestr. court, gov. ua/Review/90458880).

По-третє, Відповідач прийняв оскаржуваний Наказ поза межами своїх повноважень, з підстав та у спосіб не передбачений Конституцією та законами України.

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також Головне управління Держгеокадастру у Харківській області визнавши своїм Наказом державний акт втратившим чинність явно вийшло за межі своїх повноважень та привласнило функцію суду.

Згідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до підп. 33 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 р. за № 1391/29521, головне управління відповідно до покладених на нього завдань вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо припинення права користування земельними ділянками відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області від 12 листопада 2019 року № 285, до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області.

Звідси ГУ Держгеокадастру наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Харківської області.

Також відповідно до підп. 33 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 12.11.2019 року № 285, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань вносить в установленому порядку до органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування клопотання щодо припинення права користування земельними ділянками відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, Оскаржуваний Наказ є недійсним, оскільки винесений із порушенням ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 155 ЗК України, підп. 33 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333.

По-четверте, Відповідач здійснив втручання у право особи на мирне володіння майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р. передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ у рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року (Shtokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06, пункти 50 та 51) зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Згідно до правової позиції ВП ВС, викладеної у п.п. 91, 92 постанови від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18:

«91. Поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

92. Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист».

Згідно до правової позиції ВП ВС, викладеної у п. 101 постанови від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18: «Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України (пункт 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19).»

З оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що його було видано із посиланням на статті 15-1, 22, 122 Земельного кодексу України, які регламентують повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначають землі сільськогосподарського призначення та порядок їх використання та повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Тобто ці приписи земельного законодавства України не містять підстав припинення права постійного користування земельною ділянкою.

За таких обставин оспорюваний наказ не може вважатися таким, що виданий на підставі закону, оскільки діяльність ФГ «Колос» на момент видачі спірного наказу не припинилася. Інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою також були відсутні.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких умов, позов ФГ «Колос», про визнання наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про впорядкування земельно-облікових відомостей» №9886-СГ від 11.10.2019, визнається судом законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 50, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про впорядкування земельно-облікових відомостей" №9886-СГ від 11.10.2019 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ) на користь Фермерського господарства «Колос» ( 63730, Харківська область, Купянський район, с. Курилівка, вул. Польова, 24, ) - 2 102,0грн. судового збору .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фермерське господарство «Колос», 63730, Харківська область, Купянський район, с. Курилівка, вул. Польова, 24, .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, 61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, .

Повне рішення складено "29" червня 2021 р.

Суддя О.О. Присяжнюк