ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Справа № 918/906/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Олексюк Г.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича на рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. (суддя Горплюк А.М., повний текст рішення складено 09.03.2021 р.) та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 (суддя Горплюк А.М., повний текст рішення складено 22.03.2021 р. )

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп"

до фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича

про стягнення заборгованості в сумі 24898,65 грн.

за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича

до товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп"

про стягнення грошових коштів у розмірі 65623,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" до фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича про стягнення заборгованості в сумі 24898,65 грн. задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" заборгованість у розмірі 24736,00 грн., 3% річних у розмірі 162,65 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн..

В задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича до товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" про стягнення грошових коштів у розмірі 65623,58 грн. відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що оскільки факт надання товариством з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" транспортних послуг за договором-заявкою №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. з перевезення вантажу не заперечувалось ФОП Шабаровським Ю.В., за відсутності доказів оплати таких послуг, позовні вимоги за первісним позовом про стягнення заборгованості в сумі 24898,65 грн. є обґрунтованими.

В частині позовних вимог про стягнення 3% річних, з урахуванням неналежного виконання ФОП Шабаровським Ю.В. договірних зобов`язань в частині оплати, перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд встановив наявність підстав для їх задоволення.

Щодо зустрічних позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки позивач (за зустрічним позовом) не був власником (відправником або отримувачем) пошкодженого вантажу, беручи до уваги відсутність підтвердження відшкодування ним вартості пошкодженого товару, а відтак і завдання йому фактичної шкоди (збитків), позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 заяву ТОВ "Брокінвест Груп" про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ФОП Шабаровського Ю.В. на користь ТОВ "Брокінвест Груп" 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат, суд вказує, що дана справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, а тому вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами, наданими послугами, витраченим часом та обсягом наданих послуг, що не відповідає критеріям розумності, справедливості, неминучості та становлять надмірний тягар для відповідача, а тому, беручи до уваги заперечення останнього щодо розміру витрат на правничу допомогу, встановив наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50% до 4000 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. та додатковим рішенням господарського суду Рівненської області від 22.03.2021р. у справі №918/906/20, ФОП Шабаровський Ю.В. звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить (з урахуванням заяви про відкликання апеляційної скарги в частині оскарження задоволеного первісного позову) рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та додаткове рішення від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов задоволити та відмовити ТОВ "Брокінвест Груп" у стягненні з ФОП Шабаровського Ю.В. витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що, у відповідності до положень статей 228, 1191 ЦК України, відповідач отримає право на звернення до суду за захистом свого порушеного права лише після фактичного понесення збитків у розмірі вартості пошкодженого майна, відшкодованого на користь власника майна, та про те, що ТОВ "Брокінвест Груп" повинне буде їх відшкодувати на користь ФОП Шабаровського Ю.В. саме в порядку регресу. Зокрема, зазначає, що відповідальність перевізника за пошкодження вантажу і завдану внаслідок цього шкоду повністю охоплюється договірними відносинами, а тому положення ст. 228, 1191 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних.

Крім цього, вказує, що у матеріалах справи наявна вимога Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. до відповідача про сплату вартості пошкодженого вантажу (пеня-неустойка 02/07/2020) від 30.07.2020 р., яка була виконана останнім 25.03.2021 р., що підтверджується платіжним дорученням №0408004 від 25.03.2021 р., копія якого додається до апеляційної скарги.

Таким чином апелянт вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду від 25.02.2021 р. в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 зазначає, що представником позивача не було надано до суду розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, що є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт звертає увагу суду на те, що незважаючи на визначену договором про надання правової допомоги погодинну форму оплати послуг адвоката жоден із документів поданих ТОВ "Брокінвест Груп" на підтвердження витрат на професійну правову допомогу не містить відомостей щодо часу витраченого адвокатом під час надання таких послуг позивачу.

Скаржник також вважає, що присуджені до стягнення витрати на професійну правову допомогу у розмірі 4000 грн. є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, на думку відповідача, документально підтвердженою є оплата позивачем послуг адвоката лише у розмірі 3000 грн. тому, що платіжне доручення №3791 від 08.09.2020 р. на суму 5000 грн. не є належним доказом оплати послуг адвоката в даній справі, оскільки призначення платежу не містить посилання на договір про надання правової допомоги або номер справи в якій надавалась така допомога. З вказаного платіжного доручення не вбачається, що кошти були сплачені Поліщуку С.В. саме як адвокату за надані ним адвокатські послуги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп", своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною 3 ст. 263 ГПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, до апеляційної скарги відповідачем було долучено додатковий доказ, зокрема: платіжне доручення в іноземній валюті або банків від 25.03.2021 р. на суму 1973,79 євро (т.2, а.с.130).

Суд звертає увагу на те, що виходячи з принципу змагальності господарського процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.

У відповідності до ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 р. по справі №922/393/18 вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Таким чином, з огляду на дату постановлення рішенням місцевим господарським судом (25.02.2021 р.) та дату створення поданого позивачем доказу (25.03.2021 р.), колегією суддів встановлено, що такий доказ не може бути прийнятий судом на стадії апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича на рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що між фізичною особою - підприємцем Шабаровським Юрієм Володимировичем (перевізник) та Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. (замовник) підписано договір перевезення вантажів в міжнародному сполучення №ECL02 (т. 1, а.с. 134-139).

Згідно п. 1.1. зазначеного договору, цей договір визначає порядок взаємовідносин, що виникають між перевізником та замовником при організації та здійснення перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, а також порядку взаємовідносин при розрахунках за ці перевезення.

За приписами п. 2.2. вказаного договору, кількість перевезень, відомості про вантаж, терміни та вартість перевезення та інші умови одного безпосереднього перевезення в межах цього договору визначаються в заявці. Заявки на перевезення вантажів, що являються невід`ємною частиною цього договору, подаються замовником по факсу або електронній пошті, але не пізніше ніж за 1 день до початку перевезення.

29.04.2020 року Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. подало для ФОП Шабаровського Ю.В. договір-заявку №29-1/04/2020/АК, згідно якої перевізник ФОП Шабаровський Ю.В. здійснює перевезення вантажу вагою до 22 т за маршрутом Teresin (PL) - Dergachi (UA) (т. 1, а.с. 140-141).

В подальшому фізична особа - підприємець Шабаровський Юрій Володимирович для виконання заявки Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. залучив для безпосереднього виконання перевізника - товариство з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" шляхом подання договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (т. 1, а.с. 7).

На виконання своїх зобов`язання за договором заявкою №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. ТОВ "Брокінвест Груп" виконало перевезення та 07.05.2020 р. доставило вантаж до місця призначення, що підтверджується відміткою вантажоотримувача в міжнародній накладній CMR №20200505/ТЕ1 (т. 1, а.с. 142).

Судом встановлено, що вантаж прийнятий перевізником - ТОВ "Брокінвест Груп" до перевезення без зауважень та застережень, про що свідчить відсутність будь-яких відміток у товарно-транспортній накладній.

При цьому, у вказаній накладній зазначено про те, що під час отримання вантажу та його огляду вантажоотримувачем виявлено пошкодження чотирьох рулонів, зокрема: 1) №1229 вагою 1216 кг - мокрий рулон, 2) №1230 вагою 1218 кг м`ятий край, 3) №1233 вагою 1184 кг - м`ятий край; 4) №1235 вагою 1236 кг механічні пошкодження.

За даним фактом комісією у складі працівника складу та начальника зміни ТОВ "Amcor Specialty Cartons" було складено акт про фактичну якість та комплектність доставленого вантажу №07052020/307 від 07.05.2020 р., який містить перелік пошкодженого вантажу та характер таких пошкоджень, а також посилання на нелажений стан траснпортного засобу та умов перевезення. (т.1, а.с.143). Вказаний акт не підписаний з водієм ТОВ "Брокінвест Груп" з причини немотивованої відмови останнього.

Як доказ розрахунку вартості пошкодженого вантажу позивачем за зустрічним позовом було подано до суду першої інстанції лист від Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. від 16.10.2020 р., копію ноти №1/2020/21 від 16.07.2020 р. та її нотаріально посвідченого перекладу, ноту (пеня-неустойка 02/07/2020) від 30.07.2020 р., претензію та її нотаріально посвідчений переклад від 08.05.2020 р., рекламацію №1026973 від 26.06.2020р. та її нотаріально посвідчений переклад (т.2, а.с.160-162).

Зокрема, в листі Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. від 16.10.2020 р., останні підтверджують, що відповідно до зробленого ними замовлення ECL198 компанією Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. було здійснено перевезення з Teresin (Польша) до м. Дергачі (Україна) у період з 05.05.2020 р. по 07.05.2020 р. та в ході перевезення було пошкоджено вантаж на загальну суму 1973,79 євро (т.2, а.с.128).

Відповідно до претензії Amcor Specialty Cartons Ukraine LCC до Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. від 08.05.2020 р. загальна кількість відходів внаслідок пошкодження 4 рулонів становить 1687 кг, в результаті чого було завдано матеріальні збитки в сумі 2125,62 євро (т.2, а.с.154-156).

З ноти №1/2020/21 від 16.07.2020 р. вбачається, що Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. звернулось до Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. з вимогою про сплату 1973,79 євро рекламації за замовленням ECL198 (т.2, а.с.144-146).

У свою чергу Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. звернувся до ФОП Шабаровського Юрія Володимировича з нотою (пеня-неустойка 02/07/2020) від 30.07.2020р. про сплату 1973,79 євро за пошкодження вантажу під час виконання замовлення ECL198 з перевезення 9 рулонів паперу (11 тонн) за маршрутом Тересін PL Дергачі UA (т.2, а.с.147).

Разом з тим, згідно рекламації №1026973 від 26.06.2020 р. від Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. до Europejskie Centrum Logistychne SP. z.o.o. вартість втраченого товару внаслідок змочування та механічного пошкодження становить 1973,79 євро (т.2, а.с.160-162).

Колегією суддів встановлено, що відповідно до інвойсу D02/20209307 від 05.05.2020 р. вартість вантажу становить 10351,28 євро (з розрахунку 11012 кг (маса вантажу)*0,94 євро/кг) та витрати на транспортування становлять 1250 євро (т.2, а.с.157-159).

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору перевезення вантажу.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Оскільки правовідносини у даній справі випливають із договору міжнародного перевезення вантажу, то останні регулюються також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р. (далі - Конвенція).

Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Аналогічні приписи містить ст. 314 ГК України, якою встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

На підставі вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що вина перевізника за втрату, нестачу, псування та пошкодження вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення ( ч. 3 ст. 310 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 22 ЦК України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 23 Конвенції, якщо відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті.

Пунктом 12 договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. укладеної між ФОП Шабаровським Юрій Володимирович (замовник) та ТОВ "Брокінвест Груп" (перевізник) сторони погодили, що перевізник несе відповідальність за втрату або пошкодження товару, які виникли від моменту завантаження до моменту розвантаження.

Разом з тим, пунктами 10, 10.1, 10.2 договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р.визначено, що водій повинен бути присутнім при завантаженні/розвантаженні, слідкувати за забезпеченням належного завантаження/розвантаження, розміщення і кріплення вантажів на автомобілі. Водій зобов`язаний негайно повідомити у разі, якщо товар, який вантажиться, неналежно упакований або завантажений, що може спричинити пошкодження товару під час транспортування. Водій зобов`язаний негайно повідомити у випадку, якщо вантаж, який перевозиться, пошкоджений в процесі навантаження або ще до його початку, а також зробити відповідний запис в CMR.

Враховуючи наведені положення законодавства та умови договору-заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з моменту прийняття вантажу до перевезення без будь-яких зауважень, відповідальність за його схоронність до моменту передання вантажоодержувачу несе перевізник, в даному випадку - ТОВ "Брокінвест Груп".

Разом з тим, господарським судом Рівненської області не було враховано, що відповідальність перевізника (ТОВ "Брокінвест Груп") перед замовником (ФОП Шабаровським Ю.В.) витікає саме з двостороннього договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р., за яким саме на перевізника покладено відповідальність за пошкодження вантажу. Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково послався у своєму рішенні на ст. 1191 ЦК України та ст. 228 ГК України, оскільки спірні правовідносини сторін у даній справі не є деліктними (позадоговірними), а виникли на підставі укладеного договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. та регулюються зазначеними вище нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а також умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином, суд вважає, що право ФОП Шабаровського Ю.В. вимагати від ТОВ "Брокінвест Груп" відшкодування вартості пошкодженого вантажу за договором заявкою №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. не залежить від факту відшкодування ним вартості пошкодженого вантажу третім особам, оскільки відповідальність перевізника за пошкодження вантажу і завдану внаслідок цього шкоду повністю охоплюється договірними відносинами, а відтак спірні правовідносини не можуть кваліфікуватись як регресні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що помилкове застосування місцевим господарським судом ст. 1191 ЦК України та ст. 228 ГК України призвело до прийняття неправильного рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, з підстав відсутності доказів відшкодування шкоди ФОП Шабаровським Ю.В. потерпілій стороні та відсутністю, у зв`язку із цим, права на стягнення відшкодування збитків в порядку регресу. Таким чином, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції безспірно встановлено, що факт пошкодження під час здійснення вантажного перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №20200505/ТЕ1 та актом про фактичну якість та комплектність доставленого вантажу №07052020/307 від 07.05.2020 р., в яких, зокрема, зазначено кількість пошкодженого вантажу та характер таких пошкоджень.

Міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №20200505/ТЕ1 складена в присутності представника ТОВ "Брокінвест Груп", що не заперечується представником останнього у відзиві на зустрічну позовну заяву (т.1, а.с.135-136). Разом з тим акт про фактичну якість та комплектність доставленого вантажу №07052020/307 від 07.05.2020 р. не підписаний з боку водія ТОВ "Брокінвест Груп", про що в останньому зроблено відповідну відмітку та засвідчено підписами працівників ТОВ "Amcor Specialty Cartons Ukraine".

Доводи ТОВ "Брокінвест Груп" про те, що акт про фактичну якість та комплектність доставленого вантажу №07052020/307 від 07.05.2020 р. складений без його участі спростовуються умовами п.10 договору-заявки, яким визначено обов`язок водія бути присутнім при розвантаженні та слідкувати за забезпеченням належного розвантаження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про зауваження перевізника під час завантаження чи розвантаження товару. Наведене свідчить, що підписавши товарно-транспортну накладну, перевізник прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, а тому з моменту прийняття вантажу до моменту передання його вантажоодержувачу, відповідальність за його збереження у відповідності до положень п.12 договору - заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р., ст.924 ЦК України, ч.2 ст.308 ГК України, ч.3 ст. 310 ГК України та ст.314 ГК України, а також ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, несе саме перевізник, в даному випадку товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Брокінвест Груп".

Щодо розміру завданих збитків в результаті пошкодження вантажу, колегія суддів вважає його обґрунтованим, про що у своїй сукупності свідчать: лист від Amcor Specialty Cartons Polska Sp. z.o.o. від 16.10.2020 р., копія ноти №1/2020/21 від 16.07.2020 р., нота (пеня-неустойка 02/07/2020) від 30.07.2020 р., претензія від 08.05.2020 р. та рекламація №1026973 від 26.06.2020 року.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок ціни зустрічного позову, з урахування ваги та вартості вантажу, а також вартості послуг з доставки, що містяться в інвойсі D02/20209307 від 05.05.2020 р., з урахуванням пред`явленої вантажовідправником рекламації №1026973 від 26.06.2020 р., колегія суддів вважає, що заявлена сума збитків у розмірі 1973,79 євро є обґрунтованою, що станом на дату подання зустрічного позову (02.11.2020 року) за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 65623,58грн..

Згідно з ч. 3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що ТОВ "Брокінвест Груп" не було подано до суду будь-яких доказів чи контррозрахунків на спростування розміру збитків завданих в результаті пошкодження вантажу, а також клопотань про призначення судової експертизи для спростування розміру таких збитків ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції останній не заявляв.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" не було надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 76,77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відсутності його вини, як перевізника у пошкодженні вантажу при здійсненні міжнародного перевезення на підставі договору заявки №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. незважаючи на те, що обов`язок доведення відсутності вини перевізника покладається безпосередньо на нього вимогами чинного законодавства.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини неналежного виконання перевізником своїх зобов`язань за договором заявкою №29-1/04/2020/АК від 29.04.2020 р. в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, з урахуванням обґрунтованості розміру збитків та недоведенням перевізником відсутності своєї вини у пошкодженні вантажу, колегією суддів встановлено наявність підстав для задоволення зустрічного позову та стягнення з ТОВ "Брокінвест Груп" на користь ФОП Шабаровського Ю.В. грошових коштів у сумі 65623,58 грн..

Оцінюючи доводи апелянта в частині наявності підстав для відмови у стягненні з нього на користь позивача (за первісним позовом) витрат на професійну правову допомогу згідно додаткового рішення у справі №918/906/20 від 22.03.2021 р., апеляційний господарський суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. позивачем (за первісним позовом) було подано до суду першої інстанції копії наступних документів, зокрема: договір про надання правової допомоги №2609/18 від 26.09.2018 р., укладений між ТОВ "Брокінвест Груп" та адвокатом Поліщуком Сергієм Васильовичем (т.1, а.с.18); рахунок №5-9/2020 від 08.09.2020 р.; рахунок №03-11/20 від 20.11.2020 р., платіжне доручення №3791 від 08.09.2020 р. на суму 5000 грн., платіжне доручення №4091 від 20.11.2020 р. на суму 3000 грн., акт про надання послуг №5 від 08.09.2020 за договором про надання правової допомоги №2609/18 від 26.09.2018 р., акт про надання послуг №6 від 21.11.2020 р., звіт про надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги №2609/18 від 26.09.2018 р. у справі №918/906/20, ордер на надання адвокатом Поліщуком С.В. правової допомоги ТОВ "Брокінвест Груп" серії КВ №111927 від 24.07.2020 р. (т.2, а.с.87-94).

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі №910/4201/19.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За умовами договору про надання правової допомоги №2609/18 від 26.09.2018 р., укладеного між ТОВ "Брокінвест Груп" (замовник/клієнт) та адвокатом Поліщуком Сергієм Васильовичем (виконавець/адвокат) сторони погодили, що за надану правову допомогу замовник сплачує виконавцю гонорар в розмірі та на умовах, визначених цим Договором. Розмір гонорару за цим Договором становить 200 гривень за годину. До робочого часу виконавця належить весь час, який він витрачав, для виконання доручення за цим договором, а також для консультування із замовником та проведення переговорів і дій, стосовно організаційних питань виконання договору. Час дороги до установ, організацій, які працівник має відвідати, для виконання доручення за цим договором, вираховується з моменту виходу працівника від робочого місця до моменту повернення (пункти 3.1, 3.4., 3.5)

Судом встановлено, що умовами вищевказаного договору сторонами встановили погодинну форму оплати послуг адвоката, доказів зміни умов договору сторонами в цій частині відповідно до п.5.2. договору матеріали справи не містять.

Таким чином, підставою для оплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години адвоката, однак незважаючи на це подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу, не містять такого розрахунку. Натомість у вищевказаних документах зазначений фіксований розмір гонорару за надані послуги, зокрема: вартість складання позовної заяви 5000 грн., вартість складання відповіді на відзив у справі №918/906/20 1500 грн. та вартість складання відзиву на зустрічний позов у справі №918/906/20 1500 грн..

З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг в вигляді фіксованої суми, не була узгоджена між сторонами шляхом внесення змін до договору про надання правової допомоги, колегія суддів вважає, що форма оплати, яка вказана у вищевказаних доказах суперечить формі оплати визначеній сторонами у договорі на надання правової допомоги.

У свою чергу невідповідність порядку обчислення адвокатського гонорару, що міститься в наданих позивачем (за первісним позовом) доказах умовам договору, за відсутності відомостей щодо часу затраченого адвокатом на надання правової допомоги, позбавляє як суд, так і іншу сторону у справі можливості пересвідчитись у співмірності таких витрат та їх обґрунтованості.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Оскільки визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, з урахуванням невідповідності порядку оплати зафіксованих у інших доказах умовам договору, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови в задоволенні заяви ТОВ "Брокінвест Груп" про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат та скасування додаткового рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20, яким було стягнуто з ФОП Шабаровського Ю.В. на користь ТОВ "Брокінвест Груп" 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що під час прийняття господарським судом Рівненської області рішення від 25.02.2021 р. в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та додаткового рішення від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20, останнім було допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову та про часткове задоволення заяви ТОВ "Брокінвест Груп" про розподіл судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу приписів п.4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича до товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" про стягнення грошових коштів у розмірі 65623,58 грн., а також додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення, яким зустрічний позов задоволити та в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що, з урахуванням положень ч.1 ст.269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 в частині задоволення первісного позову, Північно-західним апеляційним господарським судом не переглядається.

Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, колегією суддів, з підстав задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича на рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича до товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" про стягнення грошових коштів у розмірі 65623,58 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

3. Зустрічний позов фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича до товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" задоволити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" (02068, м.Київ, вул. Урлівська, буд. 21 Б, кв. 108, ) на користь фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 65623,58 грн. (шістдесят п`ять тисяч шістсот двадцять три гривні п`ятдесят вісім копійок).

5. В решті рішення господарського суду Рівненської області від 25.02.2021 р. у справі №918/906/20 залишити без змін.

6. Додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 22.03.2021 р. у справі №918/906/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовити.

7. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Брокінвест Груп" (02068, м.Київ, вул. Урлівська, буд. 21 Б, кв. 108, ) на користь фізичної особи-підприємця Шабаровського Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок) судового збору за подачу зустрічного позову до суду першої інстанції та 3153,00 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні нуль копійок) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

8. Господарському суду Рівненської області видати судові накази.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "25" червня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.