РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2021Справа № 910/2704/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом"

про стягнення 4 845 099,97 грн.

Представники сторін:

від позивача: Чорний О.А. (дов. б/н від 30.01.2020);

від відповідача: Найденко І.О. (самопредставництво).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селтон" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом", відокремлений підрозділ "ВП "Атомкомплект" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 6 298 225,37 грн., з яких 6 036 000, 00 грн. основного боргу, 213 674,40 грн. інфляційних втрат та 48 550, 97 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 53-129-01-20-02128 від 22.06.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі № 910/2704/21 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

09.03.2021 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/2704/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2021.

08.04.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

08.04.2021 підготовче засідання по справі відкладено на 13.05.2021.

16.04.2021 та 22.04.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.05.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 13.05.2021 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача 4 845 099,97 грн. з яких: 4 500 000,00 грн. основного боргу, 276 448,80 грн. інфляційних збитків та 68 651,17 грн. 3 % річних.

У судовому засіданні 13.05.2021, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.06.2021.

У судовому засіданні 10.06.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Селтон", як постачальником та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект", як покупцем, укладено Договір поставки № 53-129-01-20-02128 (надалі за текстом - Договір), згідно пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених Договором, поставити фільтри повітряні власного виробництва: FS 25588 (надалі - Продукція) для ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (надалі - Кінцевий споживач), а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити Продукцію.

Пунктом 1.2. Договору сторони узгодили, що найменування, одиниця виміру і загальна кількість Продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток №1 до Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору, сума цього Договору становить 6 036 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 006 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 4.1 - 4.3. Договору, покупець сплачує вартість Продукції за цінами, зазначеними в Специфікації, в національній валюті України, шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Оплата поставленої Продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 45 робочих днів від дати підписання акта приймання-передачі поставленої Продукції.

Оплата покупцем частини вартості поставленої партії Продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Згідно пункту 5.4. Договору, датою поставки вважається дата видаткової накладної на Продукцію, що підтверджує надходження Продукції на склад вантажоодержувача.

Пунктом 5.8. Договору сторони узгодили, що належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки Продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписанням сторонами акта приймання-передачі Продукції.

Пунктами 11.1. та 11.3. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині оплати за поставлену Продукцію - до повного розрахунку.

Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

26.08.2020 позивачем було передано відповідачу обумовлену Договором Продукцію, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № СЛТ498 від 26.08.2020.

Належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки Продукції відповідної якості та кількості підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі № 1987/61 від 10.09.2020, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв Продукцію - фільтри повітряні FS 25588 у кількості 10 шт., загальною вартістю 6 036 000,00 грн.

Позивачем було виписано податкову накладну № 98 від 26.08.2020 на загальну суму 6 036 000,00 грн. з урахуванням ПДВ - 1 006 000,00 грн., яка була зареєстрована 10.09.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

17.11.2020 позивач надіслав на адресу відповідача досудову вимогу вих. № 768, в якій просив виконати зобов`язання та перерахувати заборгованість з оплати за поставлену Продукцію, у розмірі 6 036 000,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 685 від 19.02.2021, відповідач частково сплатив позивачу заборгованість за поставлену Продукцію у сумі 1 536 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог.

Враховуючи, що відповідач не здійснив повної оплати за поставлену Продукцію, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 4 845 099,97 грн., з яких: 4 500 000,00 грн. основного боргу, 276 448,80 грн. інфляційних збитків та 68 651,17 грн. 3 % річних.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою товару.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В укладеному Договорі поставки № 53-129-01-20-02128 від 26.06.2020, сторони узгодили товар який має бути поставлений, строки та порядок поставки, а також ціну та порядок здійснення оплати.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, оплата поставленої Продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 45 робочих днів від дати підписання акта приймання-передачі поставленої Продукції.

Суд встановив, що позивач, як постачальник, виконав свої зобов`язання з поставки Продукції, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі № 1987/61 від 10.09.2020.

Враховуючи викладене, у відповідача виникло зобов`язання з оплати за поставлену Продукцію у розмірі 6 036 000,00 грн. до 12.11.2020 (включно).

19.02.2021 відповідач частково виконав зобов`язання з оплати Продукції, перерахувавши позивачу 1 536 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 685.

Враховуючи викладене суд встановив, що станом на 22.02.2021 (дата подання позову) борг відповідача перед позивачем, за поставлену, згідно Договору Продукцію становив 4 500 000,00 грн.

Водночас, відповідач надав суду платіжне доручення № 1286 від 08.06.2021 з якого вбачається, що відповідач здійснив перерахування позивачу грошових коштів, у розмір 100 000,00 грн., в рахунок наявної заборгованості за Договором.

Враховуючи викладене, додане відповідачем до матеріалів справи платіжне доручення № 1286 від 08.06.2021 приймається судом в якості доказу часткового виконання відповідачем свого зобов`язання із оплати за поставлену, згідно Договору Продукцію.

З платіжного доручення № 1286 від 08.06.2021 вбачається, що після звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 4 845 099,97 грн. з яких: 4 500 000,00 грн. основного боргу, 276 448,80 грн. інфляційних збитків та 68 651,17 грн. 3 % річних, відповідачем на рахунок позивача, на погашення основного боргу, було сплачено 100 000,00 грн.,

Тобто, припинення існування предмета спору в частині 100 000,00 грн. відбулося в процесі розгляду справи, тоді як на момент виникнення спору між сторонами відповідний предмет спору існував.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

З огляду на зазначене, провадження у справі № 910/2704/21 в частині стягнення з відповідача 100 000,00 грн. основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору у відповідній частині через виконання зобов`язання відповідачем в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену, згідно Договору Продукцію становить 4 400 000,00 грн., докази сплати якої в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до підпункту 6.1.1. Договору, відповідач, як покупець, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої Продукції.

Статями 526 та 525 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за поставлену згідно Договору Продукцію у сумі 4 400 000,00 грн., то вимоги позивача про стягнення 276 448,80 грн. інфляційних втрат та 68 651,17 грн. 3% річних є законними, обґрунтованими та арифметично вірними.

Вирішуючи питання щодо поданої відповідачем заяви про зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних до 0,1% від заявленої суми, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Подібний висновок сформульований, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Разом з цим, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій або відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру відсотків річних перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру відсотків річних наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (відсотків річних) суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру відсотків річних є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру заявлених відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, щодо права зменшити розмір належних до сплати санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних до 0,1% від заявленої суми.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, частково доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 4 400 000,00 грн. основного боргу, 276 448,80 грн. інфляційних втрат та 68 651,17 грн. 3 % річних.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" про стягнення 4 845 099,97 грн. - задовольнити частково.

2.Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 100 000,00 грн.

3.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селтон" (04074, місто Київ, вулиця Резервна, будинок 29, ідентифікаційний код 32556556) 4 400 000 (чотири мільйони чотириста тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 276 448 (двісті сімдесят шість тисяч чотириста сорок вісім) гривень 80 коп. інфляційних втрат, 68 651 (шістдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят одну) гривню 17 коп. 3 % річних, 72 676 (сімдесят дві тисячі шістсот сімдесят шість) гривень 50 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 29.06.2021

Суддя С. В. Стасюк