ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 909/50/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Берднік І. С., Міщенка І. С.

секретар судового засідання - Дерлі І. І.,

за участю представників сторін:

прокуратури - Семенчук М. А.,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - не з`явились,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 (судді: Гриців В. М. - головуючий, Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.)

та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2020 (суддя Неверовська Л. М.)

за позовом заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави

до: 1. Вільшаницької сільської ради Тисменицького району,

2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія"

про визнання незаконним та скасування рішення Вільшаницької сільської ради Тисменицького району від 27.06.2019, зобов`язання звільнити земельну ділянку площею 5,5 га,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У січні 2020 року заступник керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області (далі - Прокурор, Позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави до Вільшаницької сільської ради Тисменицького району (далі - Сільська рада, Відповідач-1) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" (далі - СТОВ "Вілія", Відповідач-2), в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області "Про заключення договору оренди щодо фактичного використання земельної ділянки" від 27.06.2019; зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити одержану за актом приймання-передачі від 03.06.2019 земельну ділянку в межах населеного пункту села Вільшаниця для риборозведення площею 5,5 га.

1.2. Позов було обґрунтовано тим, що, приймаючи оскаржуване рішення, Вільшаницька сільська рада створила умови, за яких Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія" отримало в користування земельну ділянку площею 5,5 га з порушенням вимог чинного законодавства, без проведення земельних торгів, не на конкурентних засадах. Також Прокурор зазначав, що прийняття спірного рішення та укладення договору відбулося без наявності паспорта водного об`єкта, без затвердження землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки в оренду, без інвентаризації, без присвоєння кадастрового номеру та без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, Прокурор вказував, що договір, укладений 03.06.2019 Вільшаницькою сільською радою з СТОВ "Вілія", не зареєстрований у встановленому порядку, відсутній державний реєстраційний номер договору, тому право оренди земельної ділянки площею 5,5 га, яка знаходяться на території Вільшаницької сільської ради Тисменицького району не настало. Відповідно зазначений договір не потребує визнанню його недійсним у судовому порядку.

1.3. При цьому в обґрунтування подання позову в інтересах держави Прокурор зазначив, що у цьому разі порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель. Водночас, органом, уповноваженим державою організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю є Держгеокадастр. Проте його посадові особи не наділені повноваженнями звертатися до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим прокурор заявляє позов в інтересах держави як позивач.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарський суд Івано-Франківської області від 04.08.2020 у справі №909/50/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2021, частково задоволено позов заступника керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області до Вільшаницької сільської ради Тисменицького району та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія". Визнано незаконним і скасовано спірне рішення Вільшаницької сільської ради Тисменицького району. Відмовлено в іншій частині позову про зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити земельну ділянку в межах населеного пункту села Вільшаниця для риборозведення площею 5,5 га.

2.2. Місцевий господарський суд виходив з того, що основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання. Без формування земельної ділянки як об`єкта права сільська рада не могла прийняти рішення про її надання в користування, оскільки такої земельної ділянки у розумінні положень статті 79 Земельного кодексу України і статей 179, 181, 182 Цивільного кодексу України не існує. З набуттям чинності Закону України "Про аквакультуру" земельні ділянки водного фонду передаються у користування в комплексі з водним об`єктом за наявності відповідного паспорта водного об`єкта. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення сільської ради не відповідає вимогам указаних норм права, фактично прийняте щодо земельної ділянки водного об`єкту, яка не є сформованою як об`єкт прав.

У частині позову Прокурора про зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити спірну земельну ділянку суд відмовив з тих підстав, що Позивач обрав неналежний спосіб захисту інтересів держави, оскільки зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. При цьому власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

2.3. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в межах вимог апеляційної скарги, погодився з висновками місцевого суду та зазначив, що позов Прокурора в частині вимог зобов`язати СТОВ "Вілія" звільнити спірну земельну ділянку стосується прав та інтересів органу місцевого самоврядування - Вільшаницької сільської ради щодо спірної земельної ділянки, однак, вона є відповідачем у справі. У зв`язку з чим відсутні законні підстави для задоволення позову Прокурора, як позивача, про зобов`язання СТОВ "Вілія" звільнити одержану за актом приймання-передачі від 03.06.2019 земельну ділянку. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що Вільшаницька сільська рада повноважна звернутись до суду з відповідним позовом, як і Прокурор вправі подати до суду позов в інтересах компетентного органу - Вільшаницької сільської ради про захист її прав щодо земельної ділянки в межах населеного пункту села Вільшаниця, якою користується СТОВ "Вілія", обґрунтувавши та довівши бездіяльність компетентного органу.

3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

3.1. У касаційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у позові та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

3.2. У якості підстави для подання вказаної скарги заявник посилається на неврахування господарськими судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм частини третьої статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини четвертої статті 53, статей 86, 173, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, викладених в постановах від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №968/119/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 29.10.2019 у справі № 902/434/19, від 22.04.2019 у справі №914/2191/16, від 30.10.2019 у справі № 922/1359/19.

3.3. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

4. Обставини встановлені судами

4.1. Господарськими судами встановлено, що 27.06.2019 Вільшаницька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області розглянула клопотання СТОВ "Вілія" і прийняла рішення "Про заключення договору оренди щодо фактичною використання земельної ділянки", яким:

- надано дозвіл СТОВ "Вілія" на укладення договору оренди землі за фактичне користування земельною ділянкою в межах населеного пункту для риборозведення площею 5,5 га (п. 1 рішення);

- встановлено плату за використання земельної ділянки в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі (п. 2 рішення);

- зобов`язано сільського голову Ющишина В. М. укласти та підписати договір оренди землі з СТОВ "Вілія" за користування землею в розмірі 3% від нормативно грошової оцінки землі.

4.2. 03.06.2019 Вільшаницька сільська рада (орендодавець) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія" (орендар) уклали договір оренди землі на час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

4.3. За актом приймання-передачі земельної ділянки в користування від 03.06.2019 Вільщаницька сільська рада (орендодавець) передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія" (орендар) прийняло у користування в с. Вільшаниця земельну ділянку під водою для риборозведення площею 5,5 га строком на 364 дні.

4.4. Господарськими судами також встановлено, що листом від 16.12.2019 за №415 Вільшаницька сільська рада повідомила Керівника Тисменицької місцевої прокуратури (на вимогу за № 01-3303 вих.19 від 13.12.2019) про укладення з СТОВ "Вілія" вказаного договору оренди земельної ділянки на підставі рішення сесії сільської ради, а також про те, що згідно з Генеральним планом населеного пункту с. Вільшаниця Вільшаницької сільської ради земельна ділянка площею 5,5 га знаходиться в межах населеного пункту; використовується суб`єктами СТОВ "Вілія" постійно на підставі укладеного договору та акта приймання-передачі за цільовим призначенням (для риборозведення). Земельні торги перед укладенням договору не проводились. Орендна плата сплачується своєчасно у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки. Заборгованість відсутня.

4.5. З інформації Державного агентства водних ресурсів України, наданої на вимогу Тисменицької місцевої прокуратури, у переліку погоджених Держводагентством паспортів водних об`єктів на території, зокрема, Тисменицького району Івано-Франківської області, відсутні відомості про водний об`єкт на території Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, а в переліку виданих дозволів відсутній водокористувач СТОВ "Вілія".

4.6. Вважаючи, що внаслідок прийняття рішення від 27.06.2019 Вільшаницька сільська рада створила умови, за яких СТОВ "Вілія" отримало в користування земельну ділянку з порушенням вимог чинного законодавства, Прокурор звернувся з позовом у цій справі.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.3. Як зазначалося вище, заявником оскаржується рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити земельну ділянку для риборозведення площею 5,5 га в межах населеного пункту села Вільшаниця.

5.4. Так, відмовляючи у задоволенні вказаних вимогах, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що Позивач обрав неналежний спосіб захисту інтересів держави, оскільки позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду слід розглядати як негаторний позов. Отже, позов Прокурора у зазначеній частині стосується прав та інтересів органу місцевого самоврядування - Вільшаницької сільської ради щодо спірної земельної ділянки, яка є відповідачем у справі. У зв`язку з чим, на думку судів, відсутні законні підстави для задоволення вимог Прокурора, як позивача, про зобов`язання СТОВ "Вілія" звільнити одержану за актом приймання-передачі від 03.06.2019 земельну ділянку.

5.5. Однак, колегія суддів вважає вказані висновки необґрунтованими, виходячи з наступного.

5.6. За змістом частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

5.7. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.062018 у справі № 338/180/17).

5.8. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (подібний висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

5.9. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Указані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

5.10. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

5.11. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

5.12. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

5.13. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

5.14. При цьому Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи подібні спори, неодноразово вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимог Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

Аналогічні правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц.

5.15. Таким чином, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Подібний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц.

5.16. Так, вирішуючи спір по суті, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суду, про те, що Прокурором було заявлено позовну вимогу про звільнення земельної ділянки, а не про її повернення, тобто, на думку судів, Позивачем було обрано неналежний спосіб захисту.

При цьому місцевий суд послався на вищевказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

5.17. Однак, колегія суддів зазначені висновки вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

5.18. Земельним кодексом України, зокрема у статті 152, передбачено способи захисту прав на земельні ділянки, у тому числі можливість власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

5.19. Таким чином, вимоги як про повернення земельної ділянки, так і про її звільнення фактично спрямовані на усунення перешкод, пов`язаних з реалізацією права власності та/або користування землею, а формулювання такої вимоги є правом позивача відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України та не суперечать статті 391 Цивільного кодексу України.

5.20. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання СТОВ "Вілія" звільнити спірну земельну ділянку, дійшли висновку, що Прокурор, при зверненні з позовом, замість вимоги про зобов`язання Відповідача-2 повернути її, заявив вимогу про звільнення вказаної ділянки, тобто невірно визначив спосіб судового захисту, який не відповідає негаторному позову.

5.21. Як уже зазначалося, у розумінні норм статті 391 Цивільного кодексу України право власності може бути порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у такому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

При цьому підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

5.22. Отже, умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17.

5.23. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви та апеляційної скарги, звертаючись до суду з вимогою про зобов`язання СТОВ "Вілія" звільнити земельну ділянку площею 5,5 га у межах населеного пункту села Вільшаниця, Прокурор обґрунтовував її тим, що зазначена ділянка, як об`єкт нерухомого майна, безпосередньо перебуває у власності Вільшаницької сільської ради, а СТОВ "Вілія" своїми діями (здійснення господарської діяльності на ній) перешкоджає власнику реалізувати своє право на користування земельною ділянкою.

5.24. Водночас, вирішуючи спір по суті, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що незаконне користування СТОВ "Вілія" земельною ділянкою у межах населеного пункту села Вільшаниця для риборозведення площею 5,5 га, про що стверджує Прокурор у позові, порушує права саме Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, у зв`язку з чим визнали незаконним та скасували спірне рішення "Про заключення договору оренди щодо фактичного використання земельної ділянки" від 27.06.2019.

5.25. При цьому апеляційним судом було спростовано доводи Відповідача про розташування на спірній земельній ділянці Вільшаницької сільської ради об`єктів нерухомого майна (насосна станція з гідротехнічними спорудами), належних йому на праві власності.

5.26. Отже, зважаючи на встановлені судами істотні обставини справи та обґрунтування позову Прокурора, вимога Позивач про звільнення спірної земельної ділянки фактично була спрямована на усунення перешкод в реалізації її власником своїх прав, зокрема щодо користування такою земельною ділянкою, незважаючи на обране Прокурором формулювання позовних вимог.

5.27. Колегія звертає увагу, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

5.28. Таким чином, помилкова з огляду на встановлені обставини справи юридична кваліфікація судами попередніх інстанцій позовної вимоги про звільнення спірної земельної ділянки водного фонду як вимоги, яка не спрямована на усунення перешкод в користуванні власником належним йому майном, призвела до застосування судами "правового пуризму" та надмірного формалізму, і, як наслідок, до неправильного вирішення спору у вказаній частині.

5.29. За таких обставин господарські суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду комунальної власності та відсутність на ній належного Відповідачу-2 нерухомого майна, мали підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог у вказаній частині на підставі норм статті 391 Цивільного кодексу України та частини другої статті 152 Земельного кодексу України, однак цього не зробили.

5.30. При цьому, Суд звертає увагу на те, що оскільки заволодіння землями водного фонду всупереч вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України є неможливим (тобто в такому разі не відбувається юридично оформленого переходу прав щодо володіння вказаними землями, який (перехід) може бути скасовано внаслідок оскарження в судовому порядку документів, що стали його підставою), то саме лише визнання незаконним і скасування рішення Вільшаницької сільської ради Тисменицького району від 27.06.2019 "Про заключення договору оренди щодо фактичною використання земельної ділянки" не забезпечить поновлення прав власника спірної земельної ділянки та не призведе до ефективного захисту інтересів держави, порушення яких стало підставою для звернення Прокурором з цим позовом та було встановлено судами.

5.31. З огляду на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, отримала своє часткове підтвердження під час касаційного провадження, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову у вищезазначеній частині є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та дослідженні зібраних у справі доказів.

5.32. У разі, коли за результатами перевірки судом касаційної інстанції буде встановлено, що фактичні обставини, які входять до предмета доказування у справі, з`ясовані судом першої або апеляційної інстанції з достатньою повнотою, однак допущено помилки у застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим, висновки суду першої та апеляційної інстанції не відповідають цим обставинам, суд касаційної інстанції приймає нове рішення.

6. Висновки Верховного Суду.

6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.3. Відповідно до частин першої та третьої статті 311 Господарського процесуального кодексу України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.4. За наведених обставин, висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог щодо зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити земельну ділянку для риборозведення площею 5,5 га в межах населеного пункту села Вільшаниця не відповідають положенням статей 391 Цивільного кодексу України і статей 236, 269 Господарського процесуального кодексу України.

6.5. Отже, надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних і правових підстав позову, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог у вказаній частині, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову в частині відмови в позові ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

6.6. Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, а також допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити - скасувати рішення та постанову в частині відмови в задоволенні вимог щодо зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити земельну ділянку для риборозведення площею 5,5 га в межах населеного пункту села Вільшаниця і ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2020 у справі № 909/50/20 в частині відмови в позові скасувати.

3. Ухвалити у цій частині нове рішення.

4. Зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія" звільнити земельну ділянку в межах населеного пункту села Вільшаниця для риборозведення площею 5,5 га.

5. В іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.08.2020 у справі №909/50/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді І. С. Берднік

І. С. Міщенко