ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.06.2021 Справа № 914/1193/21

м.Львів

За позовом Івано-Франківського національного академічного драматичного театру імені Івана-Франка, м.Івано-Франківськ

до відповідача: ОСОБА_1 , м.Львів

про стягнення 39654,87 грн. заборгованості Суддя Кітаєва С.Б.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Івано-Франківський національний академічний драматичний театр імені Івана-Франка звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 39654,87 грн. заборгованості, з яких 13200,00грн. основного боргу за договором оренди нерухомого майна, 1235,52грн. індексу інфляції, 539,21грн. 3% річних за період з 08.12.2019 по 18.04.2021; 21800,00грн. основного боргу за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальних послуг, 2016,50грн. індексу інфляції, 863,64грн. 3% річних за період з 23.12.2019 по 18.04.2021.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. Зокрема, ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.06.2021.

Суд інформує, що призначене на 02.06.2021 судове засідання, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.Б. Відтак, ухвалою суду від 03.06.2021 судове засідання призначено на 23.06.2021.

Позивач явки повноважного представника в судове засідання 23.06.2021 не забезпечив, подав заяву від 25.05.2021, вх.№12305/21, про розгляд справи без участі позивача.

Судом здійснено відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду №732 на адресу позивача вказану у позовній заяві, з якого вбачається, що від 08.06.2021 міститься запис «відправлення вручено».

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 23.06.021 не забезпечив, поважності причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань тощо до суду від відповідача не поступало.

Судом здійснено відстеження з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» щодо результатів пошуку поштового відправлення суду №740 на адресу відповідача вказану у позовній заяві, з якого вбачається, що від 08.06.2021 міститься запис «відправлення вручено».

Зважаючи на неявку в судове засідання сторін, відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 02.12.2019 між Івано-Франківським національним академічним драматичним театром ім.І.Франка (далі - Позивач) та Фізичною особу - підприємцем Романом Святославом Володимировичем (надалі - «Відповідач») було укладено Договір оренди нерухомого майна №88 на суму 13200,00 грн. (п. 4.1. Договору). Предметом договору була оренда приміщення позивача, строком на один день - 19.12.2019. Окрім цього, 19.12.2019, було підписано Акт приймання - передачі майна до договору №88. Згідно п.4.2. Договору оренди, орендна плата перераховується на рахунок орендодавця не пізніше п`яти днів з моменту укладення Договору.

Також, одночасно, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та комунальних послуг №89 від 02.12.2019 року. Предметом договору була компенсація комунальних та інших послуг пов`язаних з орендою приміщення позивача - 19.12.2019. Вартість послуг складала 21800,00грн. Також, 19.12.2019 року, було підписано Акт наданих послуг за договором №89 на суму 21800,00 грн. Згідно п.2.2. Договору оплата здійснюється вподовж трьох днів з моменту підписання акту.

Відповідно до п.9.1 цей договір вступав в силу з моменту підписання його сторонами і діяв до « 20» грудня 2019.

У зв`язку з тим, що відповідачем плата у розмірі 35000,00грн. (13200,00грн + 21800,00грн.) не була сплачена, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Статтею 51 ЦК України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно інформації, відображеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua), станом на 02.12.2019 (дата укладення договору оренди) 03.07.2019 до реєстру внесено запис за №3043912 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за його рішенням.

Відтак, суд зазначає, що відповідач Фізична особа-підприємець Роман С.В., станом на момент укладення договору оренди нерухомого майна №88 від 02.12.2019 припинив свою підприємницьку діяльність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи те, що на момент укладення договору відповідач не був наділений статусом фізичної особи-підприємця, у суду відсутні підстави вважати зобов`язання, яке виникло між сторонами, господарським, а тому провадження у справі слід закрити у зв`язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Таким чином, сплачена сума судового збору підлягатиме поверненню особі, яка його сплатила, у випадку подання нею відповідного клопотання.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 126, 130, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №914/1193/21 за позовом Івано-Франківського національного академічного драматичного театру імені Івана-Франка до ОСОБА_1 про стягнення 39654,87 грн. заборгованості - закрити.

2. Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням:http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: https://lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.254-257 ГПК України до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя С.Б. Кітаєва