ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021м. ДніпроСправа № 904/6258/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Тертишної К.В.

та представників:

від позивача: Малєєва О.М. - адвокат;

від відповідача-1: Риженко М.С.;

від відповідача-2: Резніченко Л.І. - адвокат;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Київ

до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро", м. Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий Сергій Володимирович, м. Дніпро

про визнання акта приймання-передачі від 10.09.2003, договору купівлі-продажу та торгів недійсними

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро" в якому просить:

1. Визнати недійсним акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Південне" від 10.09.2003 в частині передачі будинку 123, що знаходиться за адресою: проспект Героїв Сталінграду, м. Дніпропетровськ (зараз проспект Богдана Хмельницького, буд. 123, м. Дніпро).

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 285/А від 05.10.2020, серія та номер: 550, виданий 05.10.2020, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Пустовий С.В.

3. Визнати недійсними торги (лот UA-PS-2020-08-12-000136-3) щодо продажу об`єкту малої приватизації: нежитлове приміщення № 54, загальною площею 147,2 кв.м, на 1 поверсі в житловому будинку літ. А-5, а ганок, а1 ганок по просп. Богдана Хмельницького, 123.

Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Позовна заява обґрунтована порушенням його права власності на спірне нерухоме майно за відсутності у нього правовстановлювальних документів.

Так, позивач стверджує, що 29.06.2004 ним було придбано на аукціоні з продажу майна, що знаходилося у податковій заставі, спірне нежитлове приміщення загальною площею 161,5 кв.м, розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123 (у даний час - м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 123). На момент продажу майно належало КЖЕП «Південне».

Окрім протоколу аукціону, платіжного доручення про перерахування коштів за придбане майно, акта приймання-передачі у позивача інших документів, а саме договору купівлі-продажу, не збереглося.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що відповідно до оспорюваного ним акта приймання-передачі від 10.09.2003 до переліку майна для передання із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади включено весь будинок № 123 по вул. Героїв Сталінграду загальною площею 3967,10 кв.м із приватизованими в ньому квартирами і нежитловими приміщеннями. Цей акт не виокремлював ці об`єкти, належні на праві приватної власності різним особам у цьому будинку.

Між тим, згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006 у справі № А38/167-06 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську до Комунального житлового експлуатаційного підприємства «Південне», Дніпропетровської міської ради про звернення стягнення на майно було встановлено, що з 28.11.2001 усе майно та майнові права відповідача зареєстровані в Державному реєстрі застави рухомого майна. Тому позивач вважає, що оскільки спірне нежитлове приміщення знаходилося в податковій заставі, то передання майна, яке належало КЖЕП «Південне», Дніпровській міській раді було незаконним.

Позивач стверджує, що Дніпровська міська рада незаконно включила спірний об`єкт нерухомості до реєстру об`єктів права комунальної власності міста Дніпра та зареєструвала за собою право власності, на підставі чого й виставила на торги спірне нежитлове приміщення.

Позивач звертає увагу суду на те, що спірний об`єкт нерухомості під час продажу не містився в переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, що є порушенням законодавства з продажу об`єктів малої приватизації.

За вказаних обставин, на думку позивача, укладення відповідачами договору №285/А від 05.10.2020 купівлі-продажу спірного об`єкта нерухомості, як і самі торги (лот UA-PS-2020-08-12-000136-3), є недійсними.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 01.04.2021, відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач-1 зазначає, що спірне нежитлове приміщення завжди перебувало у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. Його право власності на спірний об`єкт нерухомості доведено рішенням суду у справі №904/7469/14, а тому повторному доказуванню не підлягає.

Також відповідач-1 у відзиві вказує, що позивачем не було укладено договору купівлі-продажу, право власності ним не зареєстровано. Відтак, на думку відповідача-1, аукціон з продажу цього активу не відбувся.

Щодо оскарження акта приймання-передачі майна, відповідач-1 зауважує на тому, що він є документом, який не спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а фіксує лише об`єкти нерухомості, які передаються із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська. Акт приймання-передачі не є правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України й не може бути визнаний недійсним.

Відповідач-1 також зазначає, що доводи позивача про те, що спірний об`єкт нерухомості не міститься в переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, який затверджується Фондом державного мана України, хибні, оскільки спірне майно не відносилося до державної власності.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 12.03.2021, відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.

На думку відповідача-2 доводи, які наводить позивач щодо свого права власності на спірне майно, не підтверджують права власності позивача, оскільки договір купівлі-продажу, як результат участі позивача у торгах, у нього відсутній, як відсутні й докази реєстрації ним права власності на майно у встановленому порядку.

Щодо оскарження акта приймання-передачі майна, відповідач-2 указує, що він не має ознак правочину і не може бути визнаний недійсним.

Укладений з відповідачем-1 договір купівлі-продажу № 285/А від 05.10.2020 за результатом електронного аукціону, відповідач-2 вважає законним. Його право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У відповіді на відзив відповідача-2 позивач наполягає на задоволенні позову з наведених у ньому підстав (а.с. 135-136).

Ухвалою суду від 16.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 18.03.2021, після чого підготовче засідання відкладалося до 15.04.2021 у межах продовженого строку підготовчого провадження у справі до 17.05.2021 включно.

За результатом підготовчого засідання 15.04.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 13.05.2021. Судове засідання 13.05.2021 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі.

Ухвалою суду від 24.05.2021 судове засідання призначено на 17.06.2021.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення, аналогічні за змістом у поданих ними заявах по суті справи.

За наслідком судового засідання 17.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 у справі №904/7469/14 за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до КЖЕП "Південне" ДМР позовні вимоги задоволені повністю; визнано за ПАТ КБ "Приватбанк" право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №904/7469/14 було задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради; скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014 року у справі №904/4769/14 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Приймаючи цю постанову, суд апеляційної інстанції встановив таке:

"29.06.2004 Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" придбав на аукціоні, який проводила Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську, нерухоме майно - нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, за ціною 168 948,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом №2 проведення цільового аукціону (податкова застава) від 29.06.2004. Протоколом № 2 проведення цільового аукціону від 29.06.2004 встановлено, що кошти в розмірі 157 121,64 грн, в т.ч. ПДВ 26 186,94 грн вносяться переможцем аукціону, як оплата за придбаний товар на п/р в УДК у Дніпропетровській області на протязі 1 (одного) банківського дня з моменту підписання протоколу переможцем цільового аукціону.

На виконання Протоколу №2 проведення цільового аукціону ПАТ КБ "ПриватБанк" 29.06.2004 перерахував грошові кошти в сумі 157 121,64 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 3806 від 29.06.2004.

Звертаючись до комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне" Дніпропетровської міської ради із позовом про визнання права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, ПАТ КБ "ПриватБанк" посилався на перебування спірного нежитлового приміщення у відкритому і безперервному правомірному володінні позивача понад 10 років, що є підставою для визнання права власності на нього за набувальною давністю.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що з червня 2004 року по дату звернення позивача до господарського суду з даним позовом (26.09.2014), спірне приміщення знаходилося у відкритому та безперервному володінні та користуванні ПАТ КБ "ПриватБанк" .

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України).

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, при вирішенні спору належить встановленню саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто, ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

У даній справі вбачається, що позивач набув нерухоме майно внаслідок проведення біржею цільового аукціону з продажу майна, яке знаходилося в податковій заставі .

Згідно з Порядком проведення цільових аукціонів з продажу активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 26.06.2002 № 294, у процесі аукціону ведеться протокол. Організатор аукціону затверджує протокол у день проведення аукціону. Затверджений протокол є підставою для укладення протягом 3 днів договору купівлі-продажу. Якщо покупець відмовився від підписання договору купівлі-продажу, вважається, що аукціон з продажу цього активу не відбувся.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем після затвердження протоколу торгів не був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, право власності не було зареєстровано, в судовому засіданні представник позивача не навів жодного обґрунтування причин не укладання договору купівлі-продажу у визначений Порядком строк. Окрім протоколу торгів, жодного доказу належності спірного приміщення відповідачу у справі - КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради, позивачем не надано.

Таким чином, недотримання позивачем порядку укладання договору купівлі-продажу майна за наслідками проведення цільового аукціону свідчить про недобросовісність дій позивача по придбанню цього майна, а тому відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісність заволодіння.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, на час проведення аукціону власником цього майна була Дніпропетровська міська рада, а не відповідач у справі - КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради, що підтверджується наступним.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя" було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства "Південне", "Центральний" та "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.2003, 10.09.2003 та 12.09.2003.

Зазначеним рішенням також зобов`язано Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право комунальної власності територіальної громади міста на об`єкти пункту 1 цього рішення.

З листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради вбачається, що у Реєстрі об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра по проспекту Богдана Хмельницького 123 є запис про нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, загальною площею 163,26 кв.м, яке перебуває на балансі Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, за інформаційними відомостями, наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01.04.2016.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, позивач не набув право власності на спірне приміщення за набувальною давністю, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що потягло за собою безпідставне задоволення позовних вимог…".

Зазначена постанова Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 904/7469/14 набрала законної сили у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №904/7469/14 встановлено, що власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147,2 кв.м була Дніпровська міська рада.

Між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який діє від імені територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (далі -продавець) та ТОВ "Оренда-Дніпро" (далі - покупець, відповідач-2) було укладено договір купівлі-продажу № 285/А від 05.10.2020, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, який став переможцем електронного аукціону без умов №UA-PS-2020-08-12-000136-3 від 11.09.2020, об`єкт малої приватизації - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Хмельницького Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147,2 кв.м (а.с. 43-44).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54856586 від 29.10.2020 спірне нерухоме майно 26.10.2020 було зареєстровано за відповідачем-2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 45).

Предметом доказування у цій справі є наявність/відсутність у позивача права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Надаючи оцінку правомірності позовних вимог, суд враховує таке.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, яка одночасно є способом захисту права, а підставою - посилання на належне йому право власності на спірний об`єкт нерухомості, юридичні факти, що призвели до порушення цього права.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Частинами другими статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Згідно з частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу, а також свобода в обранні способів, які не передбачені законом чи договором, підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., відповідно до яких, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом чи договором, але є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та забезпечує поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, з огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, передбачений частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, слід виходити з його ефективності.

У будь-якому разі підставою для звернення до суду з позовом є наявність самого факту порушення права. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин суд може здійснювати захист лише порушеного права та у спосіб, що є ефективним.

Звертаючись до суду, позивач не надав належних й допустимих доказів свого права власності на спірний об`єкт нерухомості, а відтак не довів, що його права власності порушені.

Відповідно до частини першої статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Очевидно, що за обставин відсутності (втрати) у позивача правовстановлювального документа на спірний об`єкт нерухомості ефективним способом захисту мав би бути його позов про визнання права власності, однак позивач цього позову не заявляє.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Враховуючи викладене, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Судовий збір у сумі 6 306,00 грн покладається на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до відповідача-1: Дніпровської міської ради, відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оренда-Дніпро", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий Сергій Володимирович про визнання недійсними акта приймання-передачі від 10.09.2003, договору купівлі-продажу № 285-А від 05.10.2020 та торгів (лот UA-PS-2020-08-12-000136-3) щодо продажу об`єкта малої приватизації: нежитлове приміщення № 54, загальною площею 147,2 кв.м в житловому будинку по проспекту Богдана Хмельницького, 123 - відмовити повністю.

Судовий збір у сумі 6 306,00 грн за подання позову до суду покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.06.2021.

Суддя І.І. Колісник