ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021м. ДніпроСправа № 904/4379/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Покров, Дніпропетровська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрессор" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення штрафних санкцій за договором про надання послуг № У2278/08 від 28.08.2020 у загальному розмірі 48 300 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрессор" (далі - відповідач) штрафні санкції за договором про надання послуг № У2278/08 від 28.08.2020 у загальному розмірі 48 300 грн. 00 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 34 300 грн. 00 коп. - пеня;

- 14 000 грн. 00 коп. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг № У2278/08 від 28.08.2020 в частині своєчасного надання послуг щодо проектування автономної системи пожежогасіння, внаслідок чого на підставі пункту 9.2. договору позивачем була нарахована та заявлена до стягнення пеня за період прострочення з 09.02.2021 по 29.03.2021 у розмірі 0,5% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і весь період прострочення в сумі 34 300 грн. 00 коп. На підставі вказаного пункту договору позивачем був також розрахований та заявлений до стягнення штраф у розмірі 10% від суми наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання, у розмірі 14 000 грн. 00 коп., у зв`язку з тим, що прострочення склало понад 10-ти календарних днів.

Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Крім того, позовна заява містила клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 27.04.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) (вх. суду № 25350/21 від 24.05.2021), в якому він просить суд, у випадку незгоди з правовою позицією відповідача у справі, задовольнити клопотання (заяву) про максимальне зменшення розміру пені на 99% від суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме: з 48 300 грн. 00 коп. до 483 грн. 00 коп. Вказане клопотання відповідач обґрунтовує наступним:

- відповідач зазначає, що ним у грудні 2020 року - січні 2021 року було своєчасно та в повному обсязі виконано умови договору, а саме: розроблено всі сім проектів відповідно до пунктів 1.1., 3.1. договору, після чого вказані проекти було надіслано третій стороні (ТОВ "НВФ "Інпроект", м. Київ) для проведення експертизи проектної документації на її відповідність нормам чинного законодавства України, тобто, фактично відповідач виконав взяті на себе зобов`язання в рамках пункту 1.1. договору (розробив проекти) ще в січні 2021 року, тобто в межах строку, встановленого пунктом 3.1. договору - до 08.02.2021, проте позивач розраховує строк виконання договору лише з моменту проходження проектами експертизи та підписання з його сторони акту здавання-приймання наданих послуг від 30.03.2021, тобто з 30.03.2021, а не з січня 2021, хоча йому було відомо, що відповідач розробив всі проекти, про що його було повідомлено листом 01.02.2021. При цьому відповідач повідомляв позивача про проблеми з проходженням експертизи, направляв йому перелік зауважень та робив все можливе з метою прискорення отримання позитивних висновків експертизи по проектам, відповідно порушення терміну виконання зобов`язань було не з вини відповідача, останній докладав максимальних зусиль для пришвидшення процесу експертизи проектів, але ніяким чином не зміг вплинути на прискорення строків експертизи проектів, про що повідомляв позивача;

- відповідач вважає, що вказані обставини є об`єктивними, а вина відповідача в порушенні умов договору відсутня, у зв`язку з чим, відсутні достатні правові підстави для застосування позивачем положень пункту 9.2. договору, адже його дія прямо пов`язана з наявністю вини виконавця;

- на виконання пункту 3.3. договору, 01.02.2021 відповідач направив позивачу лист №31, в якому повідомив, що вже виконав всі проектні роботи, які передбачені договором (розроблено всі 7 проектів), та просив позивача продовжити термін виконання робіт за договором до 26.02.2021, у зв`язку з тим, що експертам ТОВ "НВФ "Інпроект" потрібен час для проведення експертизи проектів. У відповідь на вказаний лист, позивач направив лист №5/08 від 03.02.2021, в якому, незважаючи на наявність пункту 3.3. договору, зазначив, що продовження строків надання послуг за договором нібито є порушенням умов договору та фактично позивач відмовив у їх продовженні;

- відповідач звертає увагу на те, що розмір нарахованої позивачем неустойки (пені та штрафу) складає 48 300 грн. 00 коп., в то час як зальна вартість послуг за договором складає 140 000 грн. 00 коп. з ПДВ, тобто розмір неустойки складає більше ніж 1/3 загальної вартості договору (34,5% від вартості всіх послуг за договором);

- також, відповідач звертає увагу на те, що задля обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача настільки значної суми неустойки (пені та штрафу) за допущення порушення строків надання послуг, з боку позивача не було надано суду будь-яких доказів наявності факту понесення ним збитків (фінансових втрат), внаслідок нібито допущення зі сторони відповідача прострочення зобов`язань з надання послуг за договором.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 25351/21 від 24.05.2021), в якому він просить суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючи на таке:

- відповідно до умов пункту 3.1. договору, з урахуванням положень додаткової угоди №1 від 01.12.2020, строки надання послуг - до 08.02.2021 (з урахуванням часу на перевірку та погодження), за узгодженим з замовником графіком. Таким чином, умовами договору було чітко визначено перелік та обсяг послуг, які мав надати відповідач, а також встановлено строк для надання саме цих послуг (які визначені у пунктом 1.1. договору) до 08.02.2021. При цьому, відповідач звертає увагу на той факт, що сторони узгодили в пункті 3.1. договору, що вказаний строк (тобто до 08.02.2021) включає в себе лише час на перевірку та погодження розроблених відповідачем проектів систем пожежогасіння (перелік проектів міститься в пункті 1.1. договору), та вказаний строк не передбачав ще й час на проходження експертизи розроблених проектів, адже експертизу проводить інша юридична особа (в даному випадку ТОВ "НВФ "Інпроект ", м. Київ), яка не є стороною договору. Порядок проведення експертизи розроблених проектів, строк її проведення та інші умови взагалі не було визначено в договорі;

- відповідачем в грудні 2020 року - січні 2021 було своєчасно та в повному обсязі виконано умови договору, а саме: розроблено всі сім проектів відповідно до пунктів 1.1., 3.1. договору. Після чого вказані проекти було надіслано третій стороні (ТОВ "НВФ "Інпроект", м. Київ) для проведення експертизи проектної документації на її відповідність нормам чинного законодавства України. Про даний факт позивачу було відомо, адже відповідач направляв позивачу відповідну інформацію;

- під час проведення експертизи третьою стороною проектної документації були виявлені зауваження до проектів, про що відповідач також інформував позивача. У зв`язку з вказаними обставинами позитивне проходження експертизи було здійснено лише в березні 2021 року. Лише після цього замовник (позивач) погодився підписати Акт здавання-приймання наданих послуг від 30.03.2021, хоча фактично відповідач виконав взяті на себе зобов`язання в рамках пункту 1.1. договору (розробив проекти) ще в січні 2021 року, тобто в межах строку, встановленого в пунктом 3.1. договору - до 08.02.2021;

- вказані обставини є об`єктивними, а вина відповідача в порушенні умов договору відсутня, у зв`язку з чим, відсутні достатні правові підстави для застосування позивачем положень пункту 9.2. договору, адже його дія прямо пов`язана з наявністю вини виконавця;

- відповідно до пункту 3.3. договору, при виникненні обставин, не залежних від виконавця і перешкоджаючих виконанню його зобов`язання у встановлені терміни, виконавець має право ставити перед замовником питання про перенесення термінів завершення робіт. Так, 01.02.2021 відповідач направив позивачу лист № 31, в якому повідомив, що вже виконав всі проектні роботи, які передбачені договором (розроблено всі 7 проектів), та просив позивача продовжити термін виконання робіт за договором до 26.02.2021, у зв`язку з тим, що експертам ТОВ "НВФ "Інпроект" потрібен час для проведення експертизи проектів. У відповідь на вказаний лист, позивач направив лист № 5/08 від 03.02.2021, в якому, незважаючи на наявність пункту 3.3. договору, зазначив, що продовження строків надання послуг за договором є порушенням умов договору та фактично позивач відмовив у їх продовженні.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 27117/21 від 01.06.2021), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вказує на наступне:

- позивач погодився на перенесення термінів виконання робіт та уклав з відповідачем додаткову угоду № 1, якою внесено зміни в пункт 3.1 договору, а саме: строк надання послуг встановлено до 08.02.2021 (з врахуванням часу на перевірку та погодження), тому посилання на пункт 3.3 договору відповідача у відзиві на позов, нібито позивачем не виконано умови пункту 3.3 договору є необґрунтованим;

- при встановленому (продовженому за проханням відповідача) терміні виконання робіт до 08.02.2021, фактично роботи були виконані 30.03.2021, чим порушено термін виконання робіт на 49 календарних днів;

- відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг і виконання робіт протипожежного призначення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 852 від 23.11.2016, позитивний висновок експертизи для проектування систем протипожежного захисту (далі - СПЗ) дуже важливий, отже, затвердити (схвалити) проект можливо за наявності позитивного висновку експертної оцінки. Розробка проектної документації вважається не завершеною, якщо не проведена експертиза та немає позитивного експертного звіту або звіту експертної оцінки. Без позитивного висновку експертизи не можливо затвердити (схвалити) проектну документацію. Монтування СПЗ за проектами, що не затверджені (схвалені) або затверджені (схвалені) без позитивного висновку експертизи - є грубим порушенням вказаної Постанови № 852;

- твердження відповідача стосовно того, що строк обумовлений у договорі та додатковій угоді № 21 включає в себе лише час на перевірку та погодження розроблених відповідачем проектів системи пожежогасіння та вказаний строк не передбачає час на проходження експертизи є хибним.

Слід відзначити, що ухвалою суду від 27.04.2021, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на відзив на позовну заяву (трек номер для відстеження 196) була отримана відповідачем 02.06.2021 (а.с. 128).

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем заперечень на відповідь на відзив або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 29.06.2021 строк на подання заперечень, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від позивача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповіді на відзив на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки в усіх учасників справи було достатньо часу для подання як заяв по суті справи так і доказів, на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт виконання та передачі послуг замовнику, загальна вартість послуг, допущення прострочення їх надання та передачі замовнику.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 28.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрессор" (далі - виконавець, відповідач) та Акціонерним товариством "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, позивач) було укладено договір про надання послуг №У2278/08 (далі - договір, а.с. 8-11), за умовами пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надати наступні послуги (далі - послуги):

- проектування системи пожежної сигналізації та системи оповіщення про пожежу та керування евакуацією людей для АТ "Покровський ГЗК", а саме: будівлі складу ДОК "Чайка", будівлі басейну "Дельфін", адміністративної будівлі ЧЗФ інвентарний № 167;

- проектування модульної автономної системи пожежогасіння локального застосування кухонного обладнання для АТ "Покровський ГЗК", а саме: їдальні ДОК "Чайка", їдальні Санаторію-Профілакторію;

- проектування модульної автономної системи пожежогасіння локального застосування для АТ "Покровський ГЗК", а саме: приміщень розподільних пристроїв роторних комплексів № 2, № 6, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги за Актом здавання-приймання наданих послуг, згідно з договором. Код робіт (послуг) за державним класифікатором продукції та послуг 74.10.19 Послуги щодо проектування спеціалізовані, інші.

У пункті 11.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами. Датою укладення договору вважається: при укладенні договору в електронному вигляді - остання з дат підписання сторонами договору, при укладенні договору на паперовому носії - з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2020, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Крім того, 01.12.2020 сторонами була погоджена та підписана Додаткова угода № 1 від 01.12.2020 до договору №У2278/08 від 28.08.2020, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 11.1. договору, який викладено у такій редакції: "11.1. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами. Датою укладення договору вважаться: при укладенні договору в електронному вигляді - остання з дат підписання сторонами договору, при укладенні договору на паперовому носії - з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2021, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами." (а.с.14-15).

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 2.2. договору загальна вартість договору визначається як вартість наданих послуг та становить 140 000 грн. 00 коп. з ПДВ. Підсумкова ціна включає всі додаткові витрати:

- розроблення та погодження з замовником проектно-кошторисної документації, експертиза проекту;

- всі додаткові витрати (на відрядження, транспортні витрати, добові та інше).

У розділі 3 договору сторони визначили строки надання послуг, а саме:

- строки надання послуг - 3 місяці з моменту підписання договору (з врахуванням часу на перевірку та погодження), за узгодженим з замовником графіком (пункт 3.1. договору);

- при виникненні обставин, не залежних від виконавця і перешкоджаючих виконанню його зобов`язань у встановлені терміни, виконавець має право ставити перед замовником питання про перенесення термінів завершення робіт (пункт 3.3. договору).

У відповідності до умов пункту 3.3. договору, сторонами були внесені зміни щодо строку надання послуг.

Так, пунктом 2 Додаткової угоди № 1 від 01.12.2020 до договору №У2278/08 від 28.08.2020 сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 3.1. розділу 3 договору щодо строків надання послуг, який вирішено викласти у наступній редакції:

"3.1. строки надання послуг - до 08.02.2021 (з урахуванням часу на перевірку та погодження), за узгодженим з замовником графіком" (а.с.14-15).

У пункті 4.1. договору визначено, що здавання-приймання наданих послуг проводиться відповідно до діючих норм і правил та оформляється актом здавання-приймання наданих послуг.

Згідно з умовами пунктів 4.2. та 4.3. договору в акті зазначається:

- найменування наданих послуг;

- вартість наданих послуг;

- якість наданих послуг. Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється атом здавання-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору 30.03.2021 позивачем були надані відповідачу послуги, обумовлені пунктом 1.1. договору, на загальну суму 140 000 грн. 00 коп., про що сторонами було складено та підписано Акт здавання-приймання наданих послуг № 1 від 30.03.2021 (а.с.25).

В той же час, умовами пункту 9.2. договору визначено, що у разі порушення термінів надання послуг за договором, за вини виконавця, замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати надання послуг. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання, незалежно від його тривалості. У разі прострочення понад 10-ть календарних днів замовник має право додатково стягнути з виконавця штраф у розмірі 10% від суми наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, на підставі пункту 9.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 09.02.2021 по 29.03.2021 у розмірі 0,5% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і весь період прострочення в сумі 34 300 грн. 00 коп. Позивачем також був розрахований та заявлений до стягнення штраф у розмірі 10% від суми наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання, у розмірі 14 000 грн. 00 коп., у зв`язку з тим, що прострочення склало понад 10-ти календарних днів. Вказане і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Належних доказів на підтвердження своєчасного надання послуг, в узгоджені в пункті 3.1. договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 01.12.2020 (до 08.02.2021 включно), відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

При цьому, судом відхиляються заперечення відповідача в частині того, що строк надання послуг ним було дотримано та своєчасно надано послуги за договором - в січні 2021 року, а затримка їх передачі позивачу була пов`язана з причинами, що від відповідача не залежали (проходження експертизи), оскільки в пункті 3.1. договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 01.12.2020, сторони узгодили строки надання послуг - до 08.02.2021 (з урахуванням часу на перевірку та погодження), таким чином, вказані відповідачем обставини проходження експертизи ТОВ "Інпроект" не є підставою для збільшення строку надання таких послуг.

Більше того, посилання відповідача на умови пункту 3.3. договору також розцінюється судом критично, оскільки він надає право звернення виконавця до замовника щодо вирішення питання про перенесення термінів завершення робіт, а не призводить до автоматичного збільшення таких термінів. Всі зміни до договору, в тому числі щодо зміни термінів надання послуг вносяться шляхом досягнення згоди між обома сторонами, чого у даному випадку досягнуто не було (позивач заперечував проти збільшення терміну надання послуг).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить також із наступного.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 9.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів надання послуг за договором, за вини виконавця, замовник має право стягнути з виконавця пеню у розмірі 0,5% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, із розрахунку з наступного дня від кінцевої дати надання послуг. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання, незалежно від його тривалості. У разі прострочення понад 10-ть календарних днів замовник має право додатково стягнути з виконавця штраф у розмірі 10% від суми наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо надання послуг (виконання робіт) не є грошовим зобов`язанням, та обставина, що за порушення строку виконання робіт за договором виконавець зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,5% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення і весь період прострочення, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов`язання, отже до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання (обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ).

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасного виконання робіт на підставі пункту 9.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 09.02.2021 по 29.03.2021 у сумі 34 300 грн. 00 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості (вартість наданих із простроченням послуг) та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві (а.с. 2), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 34 300 грн. 00 коп. є обґрунтованими.

Також на підставі пункту 9.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від суми наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання, у сумі 14 000 грн. 00 коп.

Так, одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку заявленого до стягнення штрафу в сумі 14 000 грн. 00 коп. (а.с. 2) та встановлено, що він проведений у відповідності до умов договору та є арифметично вірним.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнаються судом обґрунтованими в сумі 14 000 грн. 00 коп. Всього обґрунтованим розміром штрафних санкцій за порушення строку надання послуг у даній справі є 48 300 грн. 00 коп. (34 300,00 + 14 000,00).

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, повідомляв позивача про стан (стадії) та результат замовлених за договором послуг (лист № 474 від 11.12.2020, лист № 22 від 28.01.2021, лист № 31 від 01.02.2021, лист № 33 від 05.02.2021, лист № 125 від 25.03.2021, лист № 144 від 13.04.2021) (а.с.102-108);

- з матеріалів справи вбачається, що відповідач вчиняв дії щодо належного виконання послуг за договором; затримка в отриманні їх кінцевого результату була пов`язана з наявність зауважень експертів пожежної та техногенної безпеки ТОВ "НФК "Інпроект", які всі були виправлені відповідачем, про що свідчать листи № 23 від 29.01.2021, № 53 від 12.02.2021, №68 від 16.02.2021, № 71 від 16.02.2021, № 77 від 23.02.2021, № 100 від 09.03.2021, № 110 від 17.03.2021 (а.с.109-117);

- сума зобов`язання з надання послуг складає 140 000 грн. 00 коп., а штрафні санкції за порушення строку надання таких послуг на строк близько 1,5 місяці, нараховані відповідно до договору, складають 48 300 грн. 00 коп. (що становить майже 35% від несвоєчасно виконаного зобов`язання), що свідчить про неспівмірність передбаченої договором відповідальності за порушення такого зобов`язання;

- проаналізувавши умови розділу 9 договору, суд приходить до висновку, що штрафні санкції за порушення виконавцем його зобов`язань за договором суттєво більші, ніж ті, що передбачені за порушення зобов`язань за договором замовником;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухилявся від виконання своїх зобов`язань за договором; у відповіді на претензію та численних листах навів аргументи, що вплинули на своєчасність передачі кінцевого результату послуг за договором;

- в подальшому послуги були прийняті позивачем за актом № 1 від 30.03.2021 без будь-яких зауважень; в акті вказано, що замовник претензій щодо виконаної експертизи кошторисної документації не має, що може свідчити про те, що невиконання договору не завдало позивачу будь-яких збитків;

- про наявність збитків внаслідок невиконання відповідачем спірного договору суду також не повідомлено;

- судом також враховано, що пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу в загальній сумі 48 300 грн. 00 коп. (34 300,00 + 14 000,00) до 50%, а саме: 24 150 грн. 00 коп.

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 17 150 грн. 00 коп., вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 7 000 грн. 00 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені та штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 270 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрессор" про стягнення штрафних санкцій за договором про надання послуг № У2278/08 від 28.08.2020 у загальному розмірі 48 300 грн. 00 коп. - задовольнити частково

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрессор" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Новоросійська, будинок 14, приміщення 2; ідентифікаційний код 37272781) на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вулиця Центральна, 11; ідентифікаційний код 00190928) 17 150 грн. 00 коп. - пені, 7 000 грн. 00 коп. - штрафу та 2 270 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.06.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко