ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2021 р. м. Київ Справа № 915/7/21

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «ДАЙМ-СЕРВІС», м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ», Київська область, м. Ірпінь

про стягнення заборгованостіза

участю представників:

від позивача О.І.Балабан

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «ДАЙМ-СЕРВІС» (далі позивач) б/н від 28.12.2020 року (вх. №9/21 від 03.02.21) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про надання охоронних послуг б/н від 01.01.2019 року у сумі 354393,85 грн., з яких 180920,00 грн. основного боргу, 115902,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 21625,79 грн. інфляційних втрат, 35945,56 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору б/н від 01.01.2019 року про надання охоронних послуг в частині оплати наданих послуг з охорони, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 180920,00 грн. основного боргу, 21625,79 грн. інфляційних втрат, 35945,56 грн. 3% річних, 115902,50 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.01.2021 року у справі №915/7/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «Дайм-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю ««БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ»» про стягнення заборгованості з доданими до неї матеріалами передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 03.02.2021 справу №915/7/21 передано до розгляду судді Господарського суду Київської області Д.Г. Зайцю.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №915/7/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.03.2021 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 02.03.2021 (вх. №4982/21 від 02.03.2021) про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №980, у судове засідання 02.03.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 02.03.2021 року відкладено підготовче засідання на 06.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 06.04.2021 року не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче засідання призначено на 11.05.2021 року.

До суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 10.05.2021 (вх. №10628/21 від 11.05.2021) про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 11.05.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надіслав.

Ухвалою суду від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі №915/7/21 та призначено розгляд справи по суті на 15.06.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 15.06.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2021 року усно повідомив суд про сплату відповідачем частини боргу у розмірі 10000,00 грн., на підтвердження чого подав копію платіжного доручення №5 від 21.10.2020 року, у зв`язку із чим усно заявив про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та просив стягнути з відповідача 170920,00 грн. основного боргу та 115902,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 21625,79 грн. інфляційних втрат, 35945,56 грн. 3% річних. Враховуючи зазначене, позивач позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 15.06.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «ДАЙМ-СЕРВІС» (за договором охорона) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ» (за договором замовник) 01.01.2019 року укладено Договір б/н про надання охоронних послуг (далі Договір) згідно умов п. 1.1 якого, предметом договору є надання послуг охорони (сторожування) та знаходження в ньому матеріальних цінностей на об`єкті - будівлі що перебуває в оренді замовника, та розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 11.

Відповідно до п. 2.1 Договору, оплата за цим Договором по здійсненню охорони на об`єкті проводиться щомісячно, до 10 числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахуванням на рахунок «Охорони». Загальна вартість договору складає 280320,00 грн. без ПДВ, що в місяць складає 23360,00 грн. без ПДВ.

Обов`язки охорони забезпечити охорону матеріальних цінностей на «об`єкті» (пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору).

Обов`язки замовника своєчасно і в повному обсязі здійснювати розрахунки з «охороною» за послуги, що надаються згідно Договору (пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору).

Згідно п. 8.1 Договору, цей договір набуває чинності з « 01» січня 2019р. і діє один рік, з дня підписання до « 31» грудня 2019р. включно. Якщо за місяць до закінчення строку цього договору жодна з сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається кожного разу продовженим на тих же умовах на один рік (п. 8.2 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, з січня 2019 року по лютий 2020 року ним було надано відповідачу послуги з охорони на об`єкті будівлі, що перебуває в оренді у відповідача за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 11 на загальну суму 327040,00 грн., що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-0000014 від 31.01.2019 року, №ОУ-0000025 від 28.02.2019 року, №ОУ-0000037 від 31.03.2019 року, №ОУ-0000046 від 30.04.2019 року, №ОУ-0000056 від 31.05.2019 року, №ОУ-0000064 від 30.06.2019 року, №ОУ-0000073 від 31.07.2019 року, №ОУ-0000082 від 31.08.2019 року, №ОУ-0000093 від 30.09.2019 року, №ОУ-0000104 від 31.10.2019 року, №ОУ-0000117 від 30.11.2019 року, №ОУ-0000132 від 31.12.2019 року, №ОУ-0000003 від 31.01.2020 року, №ОУ-0000007 від 17.02.2020 року, які підписано представниками обох сторін та скріплено їх печатками. Зазначені акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) підписано відповідачем без зауважень.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач за надані послуги розрахувався частково у сумі 156120,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача та платіжним дорученням №5 від 21.10.2020 року. Решта вартості послуг залишилась несплаченою відповідачем, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 170920,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з листом №13/11-2019 від 13.11.2019 року та з претензією б/н від 08.10.2020 року (докази надіслання наявні в матеріалах справи) з вимогами сплатити наявну заборгованість а також штрафні санкції, однак, вказані претензії залишено відповідачем без відповіді та реагування.

Враховуючи, що на момент звернення позивача до суду відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача 170920,00 грн. заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 193 ГК України, встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно не розрахувався за надані позивачем послуги, зокрема, допустив прострочення грошового зобов`язання щодо оплати наданих йому позивачем за період з січня 2019 року по лютий 2020 року послуг з охорони об`єкта відповідача. Оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги у сумі 170920,00 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання послуг відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем послуг не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 170920,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору, позивач просить стягнути з відповідача 115902,50 грн. пені за період з 10.02.2019 по 07.10.2020, нарахованої на заборгованість відповідача.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно пп. 5.1.1 п. 5.1 Договору, у разі несвоєчасної (неповної) оплати послуг по здійсненню внутрішньо - об`єктового режиму «замовник» сплачує «охороні» пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені не звільняє «замовника» від сплати суми основного боргу.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту ст. 232 ГК України, ст. 253 ЦК України та умов Договору, нарахування пені має тривати протягом шести місяців, перебіг яких починається з наступного дня після спливу 10 числа місяця наступного за звітним, коли зобов`язання замовника оплатити послуги за кожним окремим актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) мало бути виконано.

Таким чином, розрахунок пені має бути здійснено окремо за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), за яким обліковується заборгованість, з дотриманням приписів ст. 253 ЦК України (щодо визначення дати, з якої відповідач вважається таким, що прострочив оплату товару).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що позивач здійснив нарахування пені на суми не за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) з урахуванням часткових оплат, а на суми, які визначено позивачем шляхом додавання до залишку заборгованості за попереднім актом заборгованості за наступним актом, внаслідок чого позивач невірно визначив як період нарахування пені, заборгованість, на яку нараховано таку пеню, так і розмір пені.

Згідно вірного розрахунку, зробленого судом, щодо кожного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму такого акту, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, часткових оплат та періодів нарахування, розмір пені складає 13801,44 грн., є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач просить суд, у відповідності до ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 21625,79 грн. інфляційних втрат за загальний період з 10.02.2019 по 07.10.2020 та 35945,56 грн. 3% річних за загальний період з 10.02.2019 по 07.10.2020, згідно виконаного ним розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних судом встановлено, що позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суми не за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) з урахуванням часткових оплат, а на суми, які визначено позивачем шляхом додавання до залишку заборгованості за попереднім актом заборгованості за наступним актом, внаслідок чого позивач невірно визначив як періоди нарахування інфляційних втрат та 3% річних, заборгованість, на яку нараховано інфляційні втрати та 3% річних, так і розмір інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно вірного розрахунку, зробленого судом, щодо кожного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму такого акту, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, часткових оплат та періодів нарахування, розмір інфляційних втрат складає 3067,16 грн. а розмір 3% річних складає 2873,23 грн., є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 231, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «ДАЙМ-СЕРВІС» (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 58А, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ» (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Пушкінська, буд. 43-А, кв. 7, ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ» (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Пушкінська, буд. 43-А, кв. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Альянс охоронних підприємств «ДАЙМ-СЕРВІС» (54001, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 58А, ) 170920 (сто сімдесят тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 13801 (тринадцять тисяч вісімсот одну) грн. 44 коп. пені, 2873 (дві тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 23 коп. 3% річних, 3067 (три тисячі шістдесят сім) грн. 16 коп. інфляційних втрат та 2942 (дві тисячі дев`ятсот сорок дві) грн. 97 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 25.06.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць