ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021м. ДніпроСправа № 904/3477/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору від 11.03.2019 № 192/13/40Е у розмірі 248 245,80 грн.

Представники:

Від Позивача не з`явився

Від Відповідача Сопін А.С. -адвокат

Вільний слухач Кирильчук Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" (далі- відповідач) штрафних санкцій за невиконання умов договору від 11.03.2019 № 192/13/40Е у розмірі 248 245,80 грн., з яких: штраф 20% - 57 068,00 грн., пеня - 191 177,80 грн.

За змістом позову позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати, що виникнуть у ході розгляду справи.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару № 138/13/29Е від 26.02.2020 в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.04.2021.

19.04.2021 відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити розмір штрафних санкцій, визначивши суму штрафних санкцій, що підлягає стягненню з підприємства у розмірі 1% від заявленої суми, що у грошовому вираженні становить 2 482, 45 грн.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що відповідно до п.1.2 Договору, він зобов`язується поставити товар: сплави, код 1462 «Феромарганець, феросиліцій» за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що загальна сума договору становить 1 135 988,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Згідно з п.5.1 Договору, поставка Товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії товарів протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки.

Сума на яку позивачем було заявлено поставку товару згідно специфікації №3 становила 352 240,00 грн.

30.01.2020 р. відповідач частково здійснив поставку товару на суму 66 900,00 грн. Сума недопоставки становить 285 340,00 грн.

Однак, відповідач вважає, що важливо зазначити про те, що внаслідок пасивної та безвідповідальної поведінки ДП «Східний ГЗК» ТОВ «Лідер-Агро КР» з 2020 року (та по теперішній час) опинилось у фінансовому становищі, яке не сприяло й не могло сприяти належному виконанню відповідачем взятих на себе зобов`язань. ДП «СхідГЗК» тривалий період систематично зловживає у взаємовідносинах з ТОВ «Лідер-Агро КР» допускаючи прострочення з оплати поставленої відповідачем продукції у 2018-2020 рр.

Так, за розрахунками відповідача, загальний борг ДП "СхідГЗК" перед ним складає 2 883 636,25 грн., оскільки відповідачем здійснюються заходи щодо стягнення суми шляхом подачу позовних заяв до господарського суду.

Крім того, відповідач зауважує, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, за порушення ТОВ "Лідер-Агро КР" своїх зобов`язань щодо поставки товару, доцільним буде зменшення штрафних санкцій, підлягає стягненню з підприємства у розмірі 1% від заявленої суми, що у грошовому вираженні становить 2 482, 45 грн.

Ухвалою суду від 20.04.2021 підготовче засідання відкладено до 26.05.2021.

Ухвалою суду від 26.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2021.

23.06.2021 представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки в усіх учасників справи було достатньо часу для подання як заяв по суті справи так і доказів, на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 23.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, наявність прострочення поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «СхідГЗК», Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІДЕР-АГРО КР» (далі - ТОВ «ЛІДЕР-АГРО КР», Відповідач, Постачальник) було укладено договір від 11.03.2019 № 192/13/40Е.

Договір № 192/13/40Е від 11.03.2019 за своєю правовою природою, є договором підряду.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Постачальник зобов`язується поставити Сплав, код 1462 (Феромарганець, феросіліцій) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 3.1. Договору сума (ціна) Договору, відповідно до Специфікації № 1, становить 1 135 998,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20 % - 189 333,00 грн.

Додатковою угодою № 2 від 29.11.2019 до Договору № 192/13/40Е від 11.03.2019 Сторони домовились зменшити обсяг закупівлі, з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця. Поставка товарів здійснюється відповідно до Специфікація № 3, яка є невід`ємною частиною додаткової угоди відповідно до Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору Постачальник зобов`язується поставити Сплав, код 1462 (Листи, круги) за найменуванням, кількістю та ціною відповідною до Специфікація № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

Ціна Договору, відповідно до Специфікації № З складається з 570 680,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20%- 95 113, 33 грн.

Додатковою угодою № 3 від 26.12.2019 до Договору № 192/13/4 11.03.2019 термін дії Договору продовжено до 31.03.2020.

Умовами Договору, сторони погодили, що поставка Товарів здійснюватиметься партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки партії Товарів протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка направляться Постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку електронна пошта, тощо (з наступним направленням оригіналів документів Договору).

Згідно п. 6.3.1 Договору, ТОВ «ЛІДЕР-АГРО КР» зобов`язане забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 5.4. Договору, датою поставки товару та переходу власності на Товар, буде вважатися дата фактичної поставки Товару на ДП «СхідГЗК».

На виконання умов Договору, ДП «СхідГЗК» на адресу ТОВ «Лідер - Агро КР» було направлено заявку від 21.01.2020 № 13-13/203, крім того 21.0 додатково, заявка була направлена на електронну пошту ТОВ «Лідер - Агро КР»

Сума на яку було заявлено поставку товару згідно Специфікації № 3 становить 352 240,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної від 30.01.2020 № 1, ТОВ «Лідер - Агро КР» здійснило поставку товару не в повному обсязі, а саме на суму 66 900,00 грн.

З урахуванням умов Договору, кінцевим днем поставки товару, визначеному в заявці за № 13-13/203 від 21.01.2020 було 04.02.2020.

Сума недопоставки становить 285 340, 00 грн.

Станом на дату звернення з позовом залишок по вищезазначеній заявці поставлено 04.02.2021.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов`язків щодо поставки товару, Позивач звернувся до Відповідача з претензією від 02.04.2021 №18/2852, в якій вимагав виплату штрафних санкцій з Відповідача.

Відповідь на претензію Позивача Відповідачем не надавался.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, Позивач на підставі п7.2. Договору нарахував та просить стягнути з Відповідача191 177,80 грн. - пені за прострочення поставки товару з 05.02.2020 по 05.08.2020 та штраф у розмірі 20% від суми 248 245,80 грн., що становить - 57 068,00 грн., що і є предметом спору

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Належних доказів на підтвердження повної та своєчасної поставки товару, в узгоджені у Специфікації строки відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності прострочення, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, в процесі розгляду справи відповідач вказаний факт не заперечував.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить також із наступного.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі затримки поставки товару у строки, передбачені договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

При цьому, оскільки обов`язок відповідача щодо поставки продукції не є грошовим зобов`язанням, а та обставина, що за порушення строку поставки товару за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,5% непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення поставки, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов`язання, отже до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання (обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ).

Враховуючи вказане, за прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення у сумі 191 177 грн. 80 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначена сума непоставленого товару та період прострочення.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Так, здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що в період з 05.02.2020 по 05.08.2020 пеня складає 191 177,80 грн., отже саме такий її розмір є обґрунтованим.

Також на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20% від суми непоставленого товару у сумі 57 068,00 грн.

Так, одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом також враховано, що одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/10939/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 28.08.2019 у справі № 910/11944/18, від 02.04.2019 у справі № 910/7398/18.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку заявленого до стягнення штрафу в сумі 57 068,00 та встановлено, що він проведений у відповідності до умов договору та є арифметично вірним.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення штрафу визнаються судом обґрунтованими в сумі 57 068,00 грн.

В той же час, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- сума зобов`язання з поставки товару складає 285 340,00, а штрафні санкції за непоставку вказаного товару, нараховані відповідно до договору, складають 248 245,80 грн. (що становить майже 87 % від невиконаного зобов`язання), що свідчить про неспівмірність передбаченої договором відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені в сумі 191 177,80 грн. до 30%, а саме: до 57 353,34 грн. та розмір штрафу в сумі 57 068,00 грн. до 30%, а саме: 17 120,40 грн.

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- сума зобов`язання з поставки товару складає 258 340 грн. 80 коп., а пеня за непоставку вказаного товару, нарахована відповідно до договору, складають 248 245 грн. 80 коп. (що становить майже 87% від невиконаного зобов`язання), що свідчить про неспівмірність передбаченої договором відповідальності за порушення такого зобов`язання;

- штрафні санкції за порушення покупцем його зобов`язань за договором істотно менші, ніж ті, що передбачені за порушення зобов`язань за договором постачальником;

- договір про закупівлю товару № 138/13/29Е від 26.02.2020 укладено до виникнення у світі пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19 та запровадження у зв`язку із цим обмежувальних заходів та заборон (карантину), що викликало суттєві та непередбачувані обмеження у всіх сферах діяльності та вплинуло на можливість їх вільного здійснення; при цьому, відповідачем надано докази того, що товар, який підлягав поставці за договором, закуповувався за кордоном і його непоставка була пов`язана із незалежними від відповідача причинами;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухилявся від виконання своїх зобов`язань за договором; у відповіді на претензію навів аргументи, що вплинули на своєчасність поставки, та в подальшому уклав з позивачем угоду про розірвання договору;

- в подальшому договір було розірвано за згодою сторін, що свідчить про те, що позивач погодився із неможливістю його виконання відповідачем, що може свідчити про те, що невиконання договору не завдало позивачу будь-яких збитків;

- про наявність збитків внаслідок невиконання відповідачем спірного договору суду також не повідомлено;

- позивач не заперечував факт наявності перед відповідачем заборгованості, що також могло вплинути на своєчасність виконання зобов`язань за спірним договором, про що зазначив відповідач у відзиві;

- судом також враховано, що пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, тому при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Отже, беручи до уваги правове призначення штрафних санкцій, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені в сумі 191 177 грн. 80 коп. до 30%, а саме: до 57 353 грн. 34 коп. та розмір штрафу в сумі 57 068 грн. 00 коп. до 30%, а саме:17 120 грн. 40 коп.

Таке зменшення розміру пені та штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, в підтвердження наявності заборгованості Позивача перед Відповідачем, останній посилався на те, що протягом 2021 року він звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовами до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат".

З спеціалізованої програми "Діловодство" вбачається, що дійсно в провадженні Господарського суду Діпропетровської області перебуває 7 справ за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на загальну суму 2 883 636,25 грн. (904/3797/21; 904/3801/21; 904/4015/21; 904/4016/21; 904/4017/21; 904/4124/21; 904/4184/21).

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 57 353,34 грн., вимоги позивача в частині стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню в сумі 17 120,40 грн.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 133 824,46 грн. - пені та 39 947,60 грн. - 20 % штрафу слід відмовити.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір пені та штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 7 796 грн. 25 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" про стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору від 11.03.2019 № 192/13/40Е у розмірі 248 245,80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Горького, будинок 10; ідентифікаційний код 37214871) на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Горького, будинок 2; ідентифікаційний код 14309787) 57 353,34 грн. пені, 17 120,40 грн. штрафу, 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 133 824,46 грн. - пені та 39 947,60 грн. - 20 % штрафу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.06.2021

Суддя Н.Г. Назаренко