РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.06.2021Справа № 910/3549/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ-Фарма"

про стягнення 40597,88 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармекс Груп" звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ-Фарма" про стягнення 40597,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № ФГ-05-11-18/01 від 05.11.2018.

Ухвалою суду від 15.03.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.04.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 15.03.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/3549/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів, з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.04.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03040, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 1, оф. 115 (номер відправлення 628), яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 12.04.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 16.04.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 628.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ-Фарма" (покупець) укладено договір № ФГ-05-11-18/01.

Пунктом 1.1. договору визначено, що постачальник зобов`язаний передати у власність покупцеві лікарські засоби згідно з заявками покупця в асортименті та по цінах, вказаних у специфікаціях, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 3.1., 3.2. договору, передбачено, що поставка товару здійснюється силами та за рахунок покупця у строк, вказаний в специфікації. Датою поставки вважається дата передачі постачальником товару покупцю. Право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка покупця про отримання товару на видатковій накладній постачальника.

Пунктами 4.1.-4.4. договору визначено, що оплата покупцем повної вартості кожної партії відвантаженого товару здійснюється не пізніше ніж 30 календарних днів від дати відвантаження товару постачальником. Якщо день оплати є вихідним або неробочим днем, оплата повної вартості кожної партії відвантаженого товару здійснюється у останній робочий день, що передує такому вихідному або неробочому дню. Оплата проводиться на поточний рахунок постачальника, виключно у національній грошовій одиниці України - гривні. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника.

Пунктами 8.7.-8.8. договору передбачено, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період такого прострочення, від суми невиконаного зобов`язання, за кожний день прострочення. В разі прострочення покупцем в оплаті товару понад 30 (тридцять) календарних днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 7 % (семи відсотків) від вартості неоплаченого товару.

Відповідно до п. 10.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Позивач подав до суду копію специфікації № 12 від 05.11.20219, видаткової накладної № 997 від 07.11.2019 та товарно-транспортної накладної № 369 від 07.11.2019 на суму 277772,00 грн та копію специфікації № 13 від 03.02.2020, видаткової накладної № 60 від 04.02.2020 та товарно-транспортної накладної № 31 від 04.02.2020 на суму 58079,60 грн.

Як вбачається з умов договору, відповідач зобов`язаний був оплатити за поставлений товар за видатковою накладною № 997 від 07.11.2019 до 06.12.2019 та за видатковою накладною № 60 від 04.02.2020 до 05.03.2020.

Відповідно до платіжного доручення № 1573 від 04.02.2021 відповідач оплатив товар згідно накладної № 997 від 07.11.2019 у сумі 277772,00 грн 04.02.2021 та платіжного доручення № 1574 від 04.02.2021 відповідач оплатив товар згідно накладної № 60 від 04.02.2020 у сумі 58079,60 грн 04.02.2021.

Таким чином, відповідач порушив свої зобов`язання з оплати поставленого товару у строки визначені пунктом 4.1. договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4065,57 грн 7% штрафу, пені у сумі 4462,29, інфляційних втрат у розмірі 20822,20 грн та 3 % річних 11247,82 грн, що разом становить 40597,88 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2. договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим останній прямі збитки, у поряду передбаченому чинним законодавством.

Пунктом 8.7. договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків оплати за товар, передбачених даним договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період такого прострочення від суми невиконаного зобов`язання, за кожний день прострочення.

Позивач нараховує пеню за несвоєчасно оплату за видатковою накладної від 04.02.2020. Як уже було встановлено вище судом, оплата мала бути здійснена не пізніше 05.03.2020, а тому відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 58079,60 грн з 06.03.2020. Позивач же нараховує пеню за період з 07.03.2020 по 07.09.2020, в межах піврічного строку на нарахування пені, проте з неправильно визначеним початком періоду нарахування. Сторони можуть заявляти вимоги про стягнення пені за будь-який період, який вони вважають за необхідне, однак не можуть довільно визначати період початку строку нарахування пені і відповідно спливу піврічного строку на її нарахування. Оскільки, суд обмежений у праві виходити за межі позовних вимог, то пеня судом перераховується за період з 07.03.2020 по 06.09.2020. Згідно перерахунку суду, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 4444,63 грн.

Оскільки, прострочення з оплати товару було більше 30 календарних днів, позивач правомірно нарахував суму штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості, передбачену п. 8.8. договору. Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. З відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 4065,57 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та встановлено, що сума 3% річник за видатковою накладною № 997 від 07.11.2019 на суму 277772,00 грн за період з 08.12.2019 по 03.02.2021 складає 9657,33 грн, , за видатковою накладною № 60 від 04.02.2020 складає 1590,49 грн за період з 07.03.2020 по 03.02.2021, відтак, вимоги про стягнення 3% річних підлягає задоволенню на загальну суму 11247,82 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення інфляційних втрат, судом встановлено, що він є арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 20822,20 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ-Фарма" (ідентифікаційний код 42210926, місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1, офіс 115) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармекс Груп» (ідентифікаційний код 37002375, місцезнаходження: 08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100) суму штрафу в розмірі 4065 (чотири тисячі шістдесят п`ять гривень 57 копійок), пеню в розмірі 4444 (чотири тисячі чотириста сорок чотири гривні 63 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 20822 (двадцять тисяч вісімсот двадцять дві гривні 20 копійок), суму 3% річних у розмірі 11247 (одинадцять тисяч двісті сорок сім гривень 82 копійки) та суму судового збору в розмірі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень 01 копійка).

3.В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 17,66 грн - відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко