ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/3717/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 29.06.2021 року у справі №910/3717/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021, повний текст якого складено та підписано 17.05.2021

у справі №910/3717/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрресурс"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 697 300,55 грн.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрресурс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) 697 300,55 грн, з яких: 665 069,88 грн - основний борг, 23 559,98 грн - інфляційна складова боргу, 8 670,69 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання товару № 53-123-01-20-06374 від 29.04.2020 щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрресурс" основний борг у розмірі 665 069,88 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 23 559,98 грн, 3% річних у розмірі 7 253,34 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 438,25 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Приймаючи вказане судове рішення в частині основного боргу суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги в цій частині. Що стосується іншої частини позовних вимог суд першої інстанції вказав на те, що нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу необхідно проводити з 10.09.2020, а не з 15.09.2020, а також здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21 та ухвалити нове рішення в частині присудження до стягнення 3% річних, яким зменшити суму стягнення до 6 923,25 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що за видатковою накладною №114 від 30.06.2020 поставка товару була здійснена 01.07.2020, зареєстровано податкову накладну в ЄРПН (п. 3.2 договору) 07.07.2020, а вхідний контроль (п. 5.1 договору) здійснено 13.07.2020. Отже, на переконання відповідача, терміном на оплату є проміжок часу з 14.07.2020 по 15.09.2021, а порушення строку виконання грошового зобов`язання почалось з 16.09.2021, проте судом першої інстанції вказані заперечення не було взято до уваги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021, справу №910/3717/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21 призначено на 29.06.2021 о 10:30 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Учасники справи наданим їм процесуальним правом не скористалися та у судове засідання, яке відбулося 29.06.2021, не з`явилися, своїх представників не направили. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомлення їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Цього ж дня, на електрону адресу Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання, в якому просить розглядати справу без участі його представника та підтримує доводи наведені в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи.

Позивач також не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 29.04.2020 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір №53-123-01-20-06374 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код СРV 42120000-6 по ДК 021:2015 - Насоси та компресори (ЗІП до насоса дозуючого мембранного) (далі - товар), у кількості, асортименті і за цінам, зазначеними у специфікації № 1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2019 року.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили, що загальна вартість товару є твердою та складає разом 554 224,90 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 110 844,98 грн. Всього з ПДВ: 665 069,88 грн.

За даним Договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно зі специфікацією №1 (додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується (п.2.2 Договору).

У відповідності до п.3.2 Договору з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;

- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;

- сертифікат якості.

Згідно з п.3.3 Договору датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

У пункті 12.1 Договору сторони погодили, що він вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою.

Дія терміну цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2021 (п. 12.2 договору).

Сторони погодили специфікацію №1, яка є додатком №1 до Договору, відповідно до якої позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар згідно з вказаним у ній переліком товару та загальною вартістю 665 069,88 грн.

Колегією суддів встановлено, що Договір укладений належним чином, підписаний повноваженими особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним та не розірваний.

Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, за умовами укладеного сторонами Договору (п.п.2.2, 3.2, 5.1) оплата товару відбувається протягом 45 робочих днів після його поставки та виконання постачальником умов щодо передачі покупцю: видаткової накладної (в трьох примірниках); електронної податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку; сертифікату якості, та приймання товару по кількості і якості відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2020 відповідач прийняв товар на своєму складі, що підтверджується відповідною відміткою відповідача на видатковій накладній №114 від 30.06.2020 на загальну суму 665 069,88 грн, а 07.07.2020 в ЄРПН була зареєстрована податкова накладна №138 від 30.06.2020, а також 13.07.2020 відповідачем був складений ярлик на придатну продукцію №1-763-20 щодо товару, поставленого за видатковою накладною №114 від 30.06.2020.

Сторони спору не заперечували той факт, що вручення відповідачу передбачених п. 3.2 договору документів відбулось в момент поставки товару. Проте, відповідач вказує, що оскільки вхідний контроль (п. 5.1 договору) був здійснений 13.07.2020, тому починаючи з 16.09.2021 почався період прострочення грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.

Разом з тим, передбачене положеннями п.5.1 Договору приймання продукції по кількості та якості (вхідний контроль) здійснюється виключно відповідачем, вказаний пункт Договору не передбачає виконання будь-якого обов`язку позивачем, при цьому поставка товару належної якості або у іншій кількості, ніж обумовлено Договором, має окремі правові наслідки, обумовлені приписами чинного законодавства, а тому здійснення відповідачем вхідного контролю не може вважатись відкладальною умовою в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останнім днем строку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару було 09.09.2020 (07.07.2020 + 45 робочих днів), а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання, відповідно, почалось з 10.09.2020.

Відтак, на момент розгляду та вирішення даного спору судом першої інстанції, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару настав.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем відповідно до ст.ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності заборгованості у розмірі 665 069,88 грн.

Враховуючи вищевикладене та оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 665 069,88 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги щодо стягнення зазначеного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 8 670,69 грн 3% річних за період з 15.08.2020 по 20.01.2021 та 23 559,98 грн інфляційної складової боргу за серпень-грудень 2020 року, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та зазначає наступне.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, а також сторони можуть погодити інший розмір процентів встановлений законом.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов`язання, приписи вказаних правових норм, перевіривши здійснений судом першої інстанції власний розрахунок, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7 253,34 грн 3% річних за період з 10.09.2020 по 20.01.2021 та 23 559,98 грн інфляційної складової боргу за серпень-грудень 2020 року, а також частково задоволено позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

З огляду на викладене та аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 у справі №910/3717/21 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/3717/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала