РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/4804/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павіоком»

про стягнення 21949,35 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Павіоком» про стягнення 21949,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.04.2009 між ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» та ТОВ «Павіоком» було укладено Договір №08/09 про базування та зберігання повітряних суден. Відповідачем було порушено умови вищевказаного договору, в частині повної та своєчасної сплати комплексу послуг наданих позивачем за період з лютого по липень 2019 року, внаслідок чого станом на 01.03.2021 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 16020 грн, яку позивач просить стягнути. Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 2671,15 грн, 3% річних у розмірі 856,53 грн, інфляційні втрати у розмірі 1280,27 грн та 7% штрафу у розмірі 1121,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 позовну заяву Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

26.04.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 14.05.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 24.05.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 03.06.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 28.05.2021.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №935 із відміткою про повернення у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.05.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Павіоком» (замовник, відповідач) та АТК «Южмашавіа» Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (авіакомпанія, позивач) було укладено Договір про базування та зберігання повітряних суден №08/09 відповідно до умов якого замовник замовляє, а авіакомпанія виконує комплекс послуг, пов`язаних з розміщенням та зберігання ВС Як-40 UR-CLA (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору місцем базування визначені стоянки на території, яка належить ВТК «Южмашавіа».

Згідно з п. 2.2.1. договору замовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за надані послуги на умовах визначених в п. 3.1., п. 3.2. даного договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що замовник до 5 числа поточного місяця здійснює оплату в розмірі вартості послуг за базування ВС, зазначену в Додатку №1 до дійсного договору.

У п. 3.4. договору визначено, що за підсумками роботи за місяць сторони підписують Акт виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.2. договору якщо жодна з сторін за 30 днів до закінчення дії даного договору не заявить про намір його розірвати, він вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Пунктом 7.4. договору визначено, що будь-яка із сторін може розірвати договір в односторонньому порядку, письмово попередивши іншу сторону за 10 дні до дати розірвання.

Договір вступає в силу з моменту підписання та дії до 31.12.2009 року.

Додатком №1 до договору сторони погодили вартість послуг що надаються позивачем.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було надано відповідачу послуги з розміщення та зберігання майна відповідача у період з лютого 2019 по липень 2019 на загальну суму 16020 грн.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору направив відповідачу акти виконаних послуг, зокрема за лютий 2019 від 28.02.2019 на суму 2670 грн, за березень 2019 від 31.03.2019 на суму 2670 грн, за квітень 2019 від 30.04.2019 на суму 2670 грн, за травень 2019 від 31.05.2019 на суму 2670 грн, за червень 2019 від 30.06.2019 на суму 2670 грн, за липень 2019 від 31.07.2019 на суму 2670 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що разом із претензією на суму 18691,15 грн в якій позивач просив відповідача сплати заборгованість та пеню за спірним договором, на адресу відповідача було направлено рахунки-фактури, зокрема №30 від 28.02.2019 на суму 2670 грн, №56 від 31.03.2019 на суму 2670 грн, №83 від 30.04.2019 на суму 2670 грн, №103 від 31.05.2019 на суму 2670 грн, №118 від 30.06.2019 на суму 2670 грн, №145 від 31.07.2019 на суму 2670 грн.

Факт направлення вищезазначених актів наданих послуг, рахунків-фактури та претензії підтверджується листом з описом вкладення та фіскальним чеком.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо задоволення претензії позивача відповідачем чи надання арґументованої відповіді на неї.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 3.2. договору остаточний розрахунок за надані авіакомпанією послуги проводиться на підставі реєстру, до 5 числа місяця, наступного за звітним. Підставою для оплати, є рахунок, виставлений авіакомпанією.

Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості наданих позивачем послуг відповідно до складених актів виконаних послуг та виставлених рахунків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача основної суми боргу у загальному розмірі 16020 грн є правомірною і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 856,53 грн 3% річних та 1280,27 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані позивачем розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та є арифметично вірними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача пені в розмірі 2671,15 грн та штрафу в розмірі 7%, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 4.1. договору у випадку прострочення оплати замовником послуг, в строк визначений даним договором, нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня.

Разом з тим, частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені та штрафу, судом встановлено що вказані нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Павіоком» (01032, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка , буд. 33. поверх 15; ідентифікаційний код 34619937) на користь Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (49008, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1; ідентифікаційний код 14308368) заборгованість у розмірі 16020 (шістнадцять тисяч двадцять) грн, 3 % річних в розмірі 856 (вісімсот п`ятдесят шість) грн 53 коп., інфляційні втрати в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн 27 коп., пеню в розмірі 2671 (дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн 15 коп., 7% штрафу в розмірі 1121 (одна тисяча сто двадцять одна) грн 40 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.06.2021

Суддя Я.В. Маринченко