РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/6194/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВР Технологія»

про стягнення 144239,14 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВР Технологія» про стягнення 144239,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами Договору №457 від 15.07.2019 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар. Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 133362,30 грн, проте відповідач поставлений товар оплатив частково у розмірі 60000 грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 73362,30 грн заборгованості за поставлений товар.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6972,39 грн, 3% річних у розмірі 3979,48 грн, пеню у розмірі 26762,66 грн та 25 % річних у розмірі 33162,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 30.04.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 10.05.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 21.05.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 17.05.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.09.2020 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 29.

Станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення №773 з відміткою про вручення конверту представнику відповідача 28.09.2020.

В силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2019 між ТОВ Торгівельний дім «Євротрубпласт» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВР Технологія» (покупець, відповідач) було укладено Договір №457 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (надалі - Товар), партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими сторонами в рахунках-фактури або специфікаціях (додатках) до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з п. 4.1.1. договору, покупець направляє постачальнику письмове замовлення, з зазначенням асортименту та кількості партії товару. В замовленні також вказується кінцевий пункт доставки, крім випадків передбачених пунктом 4.3. договору. Замовлення покупця є пропозицією (офертою) до поставки партії товару (щодо асортименту та кількості партії товару) та його згодою (акцептом) з цінами постачальника, що діяли на момент замовлення товару.

У п. 4.1.2. договору сторони погодили, що постачальник протягом нормально необхідного часу направляє покупцю по факсу рахунок-фактуру з зазначенням вартості вказаного у замовленні товару, строку його постачання та оплати. Рахунок-фактура є підтвердженням (акцептом) постачальника замовлення покупця. Відповідно до п.3 ст.205 ЦК України умови щодо строків поставки і оплати партії товару, та/або інші умови, визначені рахунком - фактурою, вважаються узгодженими покупцем, якщо протягом двох робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури від нього не надійде зауважень, про що також свідчить підпис покупця за цим договором.

Відповідно до п. 4.1.3. договору достатнім підтвердженням всіх умов поставки, зазначених в товаросупровідних документах, буде також приймання покупцем товару в порядку, передбаченому п.4.4. даного договору, незалежно від наявності замовлення або підтвердження умов поставки, зазначених у рахунку-фактурі.

Пунктом 4.1.4. договору сторони погодили, що умови постачання партії товару вважаються також повністю узгодженими сторонами після отримання постачальником передоплати в розмірі, визначеному рахунком-фактурою, та в передбачені строки.

У п. 4.2. договору визначено, що найменування, асортимент, кількість, ціна одиниці та загальна вартість партії товару, терміни поставки та оплати можуть бути узгоджені сторонами в специфікаціях (додатках) до цього договору, які підписані уповноваженими представниками сторін та є його невід`ємними частинами. Підписання сторонами специфікації є достатнім узгодженням умов постачання партії товару незалежно від порядку узгодження згідно з п. 4.1. даного договору. Сторони в специфікаціях (додатках) до цього договору можуть передбачити умови, що відрізняються від умов, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 8.9. договору сторони домовились, на підставі ст.ст. 256-259 ЦК України про збільшення 5 років загальної та спеціальної позовної давності по всім вимогам, що виникають на підставі цього договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2019 року, а в частині виконання зобов`язань, що виникли в період дії договору - до їх повного виконання. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання розірвати договір, договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах (п.12.1. договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивачем було поставлено товар на загальну суму 133362,30 грн, що підтверджується видатковими накладними №ЕТП КВ2407/016 від 24.07.2019 на суму 898,40 грн, №ЕТП КВ1807/026 від 18.07.2019 на суму 125942,72 грн, №ЕТП КВ1807/025 від 18.07.2019 на суму 6521,18 грн, які підписані представниками відповідача та позивача без будь-яких зауважень щодо асортименту, кількості та строку поставки товару.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 60000 грн, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за поставлений товар у розмірі 73362,30 грн.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4.7. договору датою поставки товару та датою переходу права власності на товар вважається дата накладної постачальника, що передається покупцю. При цьому обов`язок постачальника поставити товар покупцю вважається виконаним у момент передачі товару перевізнику для доставки покупцю або з моменту забезпечення наявності товару на складі постачальника(допускається інформування про це в телефонному режимі), якщо специфікацією передбачено вибірка товару зі складу постачальника.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.1. договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту передачі товару якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку-фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договору.

Факт поставки товару відповідачу підтверджується вищезазначеними видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені відповідними печатками без будь-яких зауважень щодо строку поставки, кількості та якості.

Враховуючи, що відповідач не подав до суду жодних пояснень та заперечень щодо позовних вимог позивача або доказів щодо повної оплати за поставлений товар суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 73362,30 грн підлягає задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3979,48 грн 3% річних, 33162,31 грн 25% річних та 6972,39 грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що надані позивачем розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства та умовам договору, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 25 % річних у розмірі 33162,31 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.4. договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем термінів оплати поставленого йому товару, постачальник, згідно з ч. 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, має право стягнути з покупця проценти за використання чужих грошових коштів в розмірі 25% річних за весь період прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 25% річних, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунки відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, а отже позовні вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 26762,66 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п. 8.3. договору у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати товару постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості зі кожний день прострочення. Згідно п.6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовились, що нарахування вказаної штрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснена.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору, відтак позовні вимоги а частині стягнення пені підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачем заборгованість, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВР Технологія» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 29; ідентифікаційний код 33545105) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (93009, Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Трудова, буд. 1; ідентифікаційний код 33090871) заборгованість у розмірі 73362 (сімдесят три тисячі триста шістдесят дві) грн 30 коп., інфляційні втрати в розмірі 6972 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 39 коп., 3% річних в розмірі 3979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 48 коп., 25% річних в розмірі 33162 (тридцять три тисячі сто шістдесят дві) грн 31 коп. та пеню в розмірі 26762 (двадцять шість тисяч сімсот шістдесят дві) грн 66 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.06.2021

Суддя Я.В. Маринченко