ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 911/3139/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

без виклику учасників процесу

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021

у справі №911/3139/20 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак"

про стягнення 100 000,00 грн

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про стягнення 100 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" 100 000 грн 00 коп. страхового відшкодування та 2 102 грн 00 коп. судового збору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що виплативши страхове відшкодування, позивач набув права зворотної вимоги, саме до відповідача - ТОВ "Ергопак", ураховуючи положення ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ергопак" звернулося до суду із апеляційною скаргою, у якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування своєї скарги відповідача зазначав, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, оскільки прийнято без урахування належних доказів у справі.

Відповідач зазначав, що в установленому порядку не було доведено, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, крім того відповідач зазначав, що позивачем не було надано до суду указаних вище доказів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" у справі №911/3139/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/3139/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Універсальна" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, установленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Позивач своїм правом не скористався, відзиву на апеляційну скаргу, на дату винесення постанови суду апеляційної інстанції не надав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Стосовно строків винесення даної постанови, колегія суддів зазначає, що судді перебували у відпустці з 22.06.2021 по 25.06.2021 включно.

Як убачається з матеріалів справи, 27.12.2016 між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (змінено організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна", далі - позивач, за договором - Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ергопак" був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5380143, предметом якого є страхування транспортного засобу "ГАЗ 3302", державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007 зі строком дії до 14.01.2018 включно (далі - Поліс).

21.12.2017 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "ГАЗ 3302", державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу "Mercedes-Benz", державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції у місті Києві № 117672 та протоколом про адміністративне правопорушення БД № 110204 складеним на ОСОБА_1 (копії наявні в матеріалах справи).

22.12.2017 відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ергопак" звернувся до позивача із заявою, в порядку ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"", на підставі Полісу № 5380143 про відшкодування матеріального збитку, отриманого потерпілим ОСОБА_2 в результаті ДТП, що відбулась 21.12.2017 року, де було заподіяно шкоду автомобілю останнього Mercedes-Benz (копія наявна в матеріалах справи).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2018 року № 754/313/18 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічний справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху по Броварському проспекту в м. Києві відкрутилось колесо, яке вилетіло на смугу зустрічного руху та здійснило зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль Mercedes-Benz був пошкоджений, чим порушив п. 2.3а Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнав себе винним та пояснив, що відірвалось колесо та вдарило інший автомобіль. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 19.02.2018, про що свідчить відмітка на останній (копія наявна в матеріалах справи).

Транспортний засіб постраждалого в ДТП автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , застрахований в Приватному акціонерному товариство "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "ПЗУ Україна") за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 07.07.2017 № АС118286.

15.03.2018 до позивача звернулося Приватне акціонерне товариство "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "ПЗУ Україна") із вимогою в порядку суброгації № 90/2018 від 23.03.2018 на суму 212 674,70 грн, у якій останнє повідомляло про те, що оскільки ПрАТ "ПЗУ Україна" є страховиком постраждалого в ДТП автомобіля Mercedes-Benz, номер НОМЕР_2 за Договором КАСКО № АМ.118286 від 07.07.2017, страховою компанією виплачено постраждалому ОСОБА_2 страхове відшкодування (регламентну виплату) в розмірі 212 674,70 грн, у зв`язку з чим, керуючись вимогами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, просило перерахувати на його рахунок 212 674,70 грн.

До указаної вимоги було додано: страховий акт ПрАТ "ПЗУ Україна" № UA012/L03/01 від 24.01.2018 на суму 142565,46 грн, розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA012/L03/01 від 24.01.2018 на суму 142 565,46 грн, страховий акт ПрАТ "ПЗУ Україна" № UA012/L03/02 від 02.03.2018 року на суму 70 109,24 грн, розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA012/L03/02 від 02.03.2018 на суму 70 109,24 грн, згідно яких вартість відновлювального ремонту разом склала 212 674,70 грн, Акт виконаних ПрАТ "Українська автомобільна корпорація" філія "Автомобільний центр Київ" робіт № ЗНMS180967 від 21.02.2018 на суму 212 674,70 грн, рахунок-фактура № від 25.12.2017 на суму 203 664,94 грн з ПДВ, звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 190493 від 10.01.2018, виконаний суб`єктом оціночної діяльності - ФОП Мотрич Степан Юрійович на суму 130 784,22 грн, ремонтну калькуляцію № 190493 від 21.12.2017 на суму 209 505,13 грн, платіжне доручення № 11216 від 26.01.2018 про виплату ПрАТ "ПЗУ Україна" 142 565,46 грн страхового відшкодування на рахунок СТО - ПрАТ "Українська автомобільна корпорація" філія "Автомобільний центр Київ" (копії наявні в матеріалах справи).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як передбачено ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено обов`язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно Полісу, страхова сума складає 100 000,00 грн, франшиза - 0 грн.

Відтак, сума страхового відшкодування становить 100 000,00 грн.

Унаслідок вищезазначеного, позивачем складено страховий акт № 36817/1 на суму 100 000,00 грн та розрахунок страхового відшкодування (страхова справа № 36817) на суму 100 000,00 грн.

02.05.2018 здійснено виплату страхового відшкодування ПрАТ "ПЗУ Україна" в розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 144483 від 02.05.2018 на суму 100 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 1166 та 1188 Цивільного кодексу України винна особа зобов`язана відшкодувати шкоду, заподіяну з її вини в повному розмірі.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (ч. "г" ст. 38.1.1. "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, до позивача у межах фактично виплаченої суми страхового відшкодування перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак", з яким винний у ДТП водій ОСОБА_1 , знаходився у трудових відносинах, що підтверджується наказом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" № 1230-К від 26.11.2015 про прийняття з 01.12.2015 ОСОБА_1 на роботу водієм автотранспортних засобів категорії "С" та подорожнім листом вантажного автомобіля № 885823 від 21.12.2017, виписаним на ім`я ОСОБА_1 на 21.12.2017, автомобіль ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 .

З матеріалів справи слідує, що з метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано відповідачу вимогу в порядку регресу про відшкодування суми фактично виплаченого страхового відшкодування, яку відповідачем залишено без відповіді та задоволення (докази надіслання наявні в матеріалах справи).

За таких обставин, у позивача після сплати відшкодування потерпілому виникло право на регресний позов до відповідача.

Звертаючись із апеляційною скаргою відповідач зазначав, що постанова Деснянського районного суду міста Києва № 754/313/18, якою визнано винним у вчиненні ДТП водія відповідача, не є належним підтвердження того, що ДТП є наслідком невідповідності технічного стану та обладнання винного в ДТП автомобіля, власником якого є відповідач, оскільки, при розгляді справи № 754/313/18 судом не установлено причин, що викликали несправність колеса, їх характер та не установлено вини водія у виникненні цих несправностей, враховуючи і те, що судом не було проведено експертизи, яка б підтвердила, що ДТП відбулась з вини водія відповідача. Також відповідач зазначав про недоведеність розміру суми збитків, понесених потерпілим, і як наслідок про необґрунтовану виплату позивачем потерпілому суми коштів в розмірі 100 000,00 грн. Окрім того, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, тривалістю три роки з моменту ДТП.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 6 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Моментом початку позовної давності для регресної вимоги, з огляду на положення ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 справа № 910/2603/17.

З урахуванням вищенаведеного можна дійти висновку, що з моменту виплати позивачем суми страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 144483 від 02.05.2018, у позивача виникло право подати регресний позов до суду. Позов подано до суду 30.10.2020, відповідно трирічний термін позовної давності позивачем не пропущено.

Відтак, твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні та необґрунтовані.

Стосовно тверджень апелянта, про недоведеність вини водія відповідача ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки постанова Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2018 № 754/313/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, набрала законної сили 19.02.2018.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, установленні рішенням суду у справі № 754/313/18 обставини повторному дослідженню не підлягають. Окрім того, водій ОСОБА_1 під час розгляду справи № 754/313/18 свою вину у ДТП визнав.

Ураховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимог підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" на рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 18.02.2021 у справі №911/3139/20.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ергопак".

5. Постанова суду апеляційної інстанції у справі №911/3139/20 набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.06.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран