ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
24.06.2021 Справа № 905/799/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" (87539, Донецька обл., місто Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 62; )

до відповідача: квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Поштова, будинок 20; )

про стягнення 51 896, 36 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 45 261,13 грн., 3% річних в розмірі 1673,12 грн., пеня в розмірі 4509,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 452,61 грн.,-

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про стягнення 51 896, 36 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 45 261,13 грн., 3% річних в розмірі 1673,12 грн., пеня в розмірі 4509,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 452,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між товариством з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" та військовою частиною НОМЕР_1 був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №8487 від 01.01.2019. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" зазначає, що між ним, як кредитором, військовою частиною НОМЕР_1 , як відповідачем, а квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ, як поручителем, були укладені договори поруки №17 від 28.01.2019 та №26 від 22.01.2020. Представник позивача вказує на те, що споживач (військова частина НОМЕР_1 ) не виконав в повному обсязі грошові зобов`язання за договором №8487 від 01.01.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 45 261,13 грн., що стало підставою для нарахування 3% річних в розмірі 1 380,39 грн., пені в розмірі 3 338,57 грн. Вказану суму позивач просить стягнути з поручителя (квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ).

Представник позивача під час розгляду справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з урахування заяви про збільшення позовних вимог. У відповіді на відзив (а.с. 171-172) позивач наголошував на тому, що розділом 4 комерційної пропозиції встановлено спосіб оплати спожитої відповідачем електричної енергії, згідно якого за результатами розрахункового періоду постачальник формує остаточний акт прийняття-передачі електричної енергії за розрахунковий період, на підставі якого формується остаточний рахунок на оплату електричної енергії за розрахунковий період. Відповідач здійснював оплату за спожиту електричну енергії з порушенням термінів оплати, що є підставою для нарахування 3 % річних та пені. Крім того, відповідач не є споживачем комунальних послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що виключає можливість застосування до спірних правовідносин закону про заборону нарахування штрафних санкцій в період дії карантину.

Представник відповідача під час розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву відповідач наголошував на тому, що у зв`язку із закінченням бюджетного періоду, відповідачем було направлено на адресу позивача лист з проханням виставити рахунки за договорами про закупівлю (постачання) електричної енергії, в тому числі за договором № 8487. На підставі наданого позивачем акту-рахунку № 2 від 22.12.2020 квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ 23.12.2020 було сплачено заборгованість за постачання електричної енергії у грудні 2020 на суму 4 911 758,89 грн., в тому числі за договором № 8487 у розмірі 121 091,73 грн. На думку відповідача, оскільки сума за спожиту електричну енергію у грудні 2020 на суму 45 261,13 грн. була виставлена до сплати у січні 2021, тобто після бюджетного періоду, квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ відповідно до п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України не мав правових підстав для здійснення оплати. Крім того, враховуючи оплату відповідачем вартості спожитої електричної енергії, позивач не мав правових підстав для нарахування 3 % річних, а період нарахування пені позивачем визначено невірно та здійснено з порушенням приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 17.03.2020 № 530-ІХ.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

Між військовою частиною НОМЕР_1 (далі - споживач) та товариством з обмеженою відповідальністю Донецькі енергетичні послуги (далі - постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №8487 (далі - Договір).

Відповідно до п.п.1.1.-1.2 договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковим для всіх споживачів.

Згідно п.2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючи ми установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВТ, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку до цього договору.

Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору (п. 3.3 договору).

Пунктом п.3.4 договору встановлено, що датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні.

Як встановлено судом, споживач приєднався до умов договору на підставі поданої заяви-приєднання (додаток №1 до договору) на умовах комерційної пропозиції постачальника, яка є додатком 2 до договору.

Відповідно до умов заяви-приєднання, початок постачання електричної енергії з січня 2019 року, але не раніше наступного дня, за днем подачі цієї заяви, якщо інше не визначено комерційною пропозицією обраною споживачем. Розрахунковим вважається період з 00:00 годин першого числа місяця до 24:00 годин останнього числа поточного місяця (з урахуванням додаткової угоди від 01.02.2019 до договору про постачання електричної енергії № 8487У від 01.02.2019).

З моменту акцептування цієї заяви - приєднання в установленому Правилами роздрібного ринку порядку споживач та постачальник набувають всіх прав та обов`язків за договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами договору та чинним законодавством України.

За даними додатку до заяви-приєднання до договору визначено адресу об`єкта смт. Старий Крим, м. Маріуполь, Донецька область.

Відповідно до п.5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку) затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до договору.

Ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7. договору).

Згідно п. 5.8. договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Розрахунки споживача здійснюються на поточний рахунок з спеціальним режимом використання постачальника (далі - спецрахунок). Оплата вартості електричної енергії за цим договором вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.9 Договору).

Згідно п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5-ти робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

У розділі 5 комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до договору, визначено, що терміни погодження акту приймання-передачі та/або контролю обсягів оплати за рахунком не прогнозований (заявлений) обсяг споживання, визначається споживачем самостійно з таким розрахунком, щоб здійснити оплату у терміни:

- не пізніше 15-го календарного дня поточного розрахункового періоду за обсяг споживання перших 15-ти днів розрахункового періоду;

- остаточний розрахунок не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання споживачем акту приймання-передачі сформованого постачальником за весь розрахунковий період. Розрахунок (оплата) за фактично спожиту електричну енергію має здійснюватися споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, не залежно від отримання рахунку.

Відповідно до п. 5.11 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визнаному ПРРЕЕ (з урахуванням особливостей, встановлених для вразливих споживачів). У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

У розділі 6 комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до договору, визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3 % річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Згідно п. 13.1 договору визначено його укладення на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні.

За умовами комерційної пропозиції договір укладається на строк до 31.12.2020.

Також 28.01.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (далі- кредитор), Військовою частиною НОМЕР_1 (далі боржник) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ (далі поручитель) було укладено договір поруки № 17, згідно п. 1.1. якого поручитель зобов`язується у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржника, передбачених договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 8487 від 01.02.2019 (надалі основний договір), що укладений між кредитором і боржником.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником грошового зобов`язання за основним договором у повному обсязі, а також за відшкодування кредиторові збитків, заподіяних не виканням, або неналежним виконанням грошового зобов`язання за основним договором боржником, і сплату відповідних штрафних санкцій за основним договором.

Згідно п. 7.1. вищезазначеного договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до завершення всіх розрахунків між сторонами.

Вказаний договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Позивач зазначає, що відповідно Військова частина НОМЕР_1 з 28.12.2019 змінила номер військової частини на НОМЕР_2 .

У зв`язку з викладеним, 22.01.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (далі- кредитор), Військовою частиною НОМЕР_2 (далі боржник) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ (далі поручитель) було укладено договір поруки № 17, згідно п. 1.1. якого поручитель зобов`язується у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржника, передбачених договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 8487 від 01.02.2019 (надалі основний договір), що укладений між кредитором і боржником.

Відповідно до п. 3.1. вищезазначеного договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником грошового зобов`язання за основним договором у повному обсязі, а також за відшкодування кредиторові збитків, заподіяних не виканням, або неналежним виконанням грошового зобов`язання за основним договором боржником, і сплату відповідних штрафних санкцій за основним договором.

Згідно п. 7.1. вищезазначеного договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020, але у будь-якому разі до завершення всіх розрахунків між сторонами.

Вказаний договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 8487 позивачем було здійснено поставку електричної енергії протягом березня 2019 жовтня 2019, січня 2020-лютого 2020 та квітня 2020 грудня 2020, що підтверджується підписаними представниками обох сторін актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за березень 2019 на суму 124 261,40 грн., за квітень 2019 на суму 101 660,33 грн., за травень 2019 на суму 59 978,74 грн., за червень 2019 на суму 8900,14 грн., за липень 2019 на суму 70 356,02 грн., за серпень 2019 на суму 70 723,02 грн., за вересень 2019 на суму 70637,92 грн., за жовтень 2019 на суму 66 900,53 грн., за січень 2020 на суму 140 196,44 грн., за лютий 2020 на суму 133 321,74 грн., за квітень 2020 на суму 81 144,07 грн., за травень 2020 на суму 56 957,53 грн., за червень 2020 на суму 36 538,36 грн., за липень 2020 на суму 38 928,89 грн., за серпень 2020 на суму 42 634,60 грн., за вересень 2020 на суму 41 673,98 грн., за жовтень 2020 на суму 55 296,71 грн., за листопад 2020 на суму 96 532,32 грн., за грудень 2020 на суму 173 384,26 грн.

Також на виконання умов договору позивачем було виставлено рахунки за спожиту електроенергію: за березень 2019 від 02.04.2019 на суму 124 261,40 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 10.04.2019), за квітень 2019 від 04.05.2019 на суму 101 660,33 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 13.05.2019), за травень 2019 від 04.06.2019 на суму 59 978,74 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 11.06.2019), за червень 2019 від 03.07.2019 на суму 8900,14 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 10.07.2019), за липень 2019 від 01.08.2019 на суму 70 356,02 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 08.08.2019), за серпень 2019 від 02.09.2019 на суму 70 723,02 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 09.09.2019), за вересень 2019 від 03.10.2019 на суму 70 637,92 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 10.10.2019), за жовтень 2019 від 04.11.2019 на суму 66 909,53 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 11.11.2019), за січень 2020 від 04.02.2020 на суму 140 196,44 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 11.02.2020), за лютий 2020 від 03.03.2020 на суму 133 321, 74 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 11.03.2020), за квітень 2020 від 03.05.2020 на суму 81 144,07 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 08.05.2020), за травень 2020 від 03.06.2020 на суму 56 957,53 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 11.06.2020), за червень 2020 від 02.07.2020 на суму 36 538,36 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 09.07.2020), за липень 2020 від 06.08.2020 на суму 38 928,89 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 13.08.2020), за серпень 2020 від 03.09.2020 на суму 42 634,60 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 10.09.2020), за вересень 2020 від 02.10.2020 на суму 41 673,98 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 09.10.2020), за жовтень 2020 від 02.11.2020 на суму 55 296,71 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 09.11.2020), за листопад 2020 від 02.12.2020 на суму 96 532,32 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 09.12.2020), за грудень 2020 від 04.01.2021 на суму 173 384,26 грн. (з визначеною кінцевою датою його оплати 13.01.2021).

Разом із тим, оплату за спожиту електричну енергію відповідачем здійснено лише частково, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за укладеним договором.
Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №8487 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.58 Закону України Про ринок електричних послуг споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем електричної енергії за договором № 8487, у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строки, визначені у рахунку, але не менше 5-ти робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Згідно наявного в матеріалах справи рахунку за грудень 2020 на суму 173 384,26 грн. від 04.01.2021, кінцева дати його сплати визначена 13.01.2021 (а.с. 61).

Разом із тим відповідачем у вказаний строк оплата була здійснена частково на суму 128 123,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Сплату решти частини заборгованості в сумі 45 261,13 грн. боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором № 8487 щодо оплати спожитої електричної енергії в обумовлені договором строки не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Відповідачем даний факт не спростовано.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для оплати заборгованості за отриману в грудні 2020 електричну енергію в сумі 45 261,13 грн. у зв`язку із закінченням бюджетного призначення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 Господарського кодексу України неналежне виконання зобов`язання третьою особою не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України", від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18.

Проаналізувавши ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005 суд дійшов висновку, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 45 261,13 грн.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно п. 5.11 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визнаному ПРРЕЕ (з урахуванням особливостей, встановлених для вразливих споживачів). У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції.

У розділі 6 комерційної пропозиції, яка є додатком №2 до договору, визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3 % річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Позивачем нараховано пеню у розмірі 4509,50 грн. за загальний період з 12.03.2020 по 21.04.2021.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530-ІХ, відповідно до якого споживачі на період дії карантину фактично звільнені від відповідальності за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги.

Суд відхиляє такі доводи відповідача з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України №530-IX від 17.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №533-ІХ, до 1 липня 2020 року зупинені дії пункту 10 частини другої та пункту 2 частини четвертої статті 7 та частини першої статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Так, відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги застосовуються такі визначені терміни, зокрема:

споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

У пункті 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення застосовуються такі визначені терміни, зокрема:

централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Тобто, зазначеними нормами визначена обов`язкова ознака споживача комунальних послуг, а саме: споживачем комунальних послуг може буди фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна відповідне обладнання приміщення якої приєднане, або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем, або юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Водночас, відповідно до ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу; ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Враховуючи викладене, а також умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що правовідносини у даній справі виникли в межах господарських правовідносин між сторонами відповідно до договору в сфері ринку електричної енергії, що регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії тощо.

При цьому, виходячи з умов укладеного між сторонами договору, відповідач не є споживачем комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що в свою чергу виключає можливість застосування до правовідносин між сторонами вищевказаних положень закону про заборону нарахування штрафних санкцій в період дії карантину.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Так, згідно здійсненого судом розрахунку сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4699,63 грн. за загальний період з 12.03.2020 по 21.04.2021. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача пеню у заявленому позивачем розмірі 4509,50 грн.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 12.03.2020 по 21.04.2021 нараховано 3 % річних в сумі 1673,12 грн., а також інфляційні втрати за період з грудня 2020 по лютий 2021 в сумі 452,61 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично невірним. Так, згідно здійсненого судом розрахунку сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1677,26 грн. за загальний період з 12.03.2020 по 21.04.2021. Разом із тим, враховуючи, що згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає правомірним стягнення з відповідача 3 % річних у заявленому позивачем розмірі 1 673,12 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно невірним, оскільки зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 452,61 грн. за лютий 2021.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно до приписів ст.ст. 123, 129 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про стягнення 51 896, 36 грн., з яких основна заборгованість в розмірі 45 261,13 грн., 3% річних в розмірі 1673,12 грн., пеня в розмірі 4509,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 452,61 грн., задовольнити.

Стягнути з квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вулиця Поштова, будинок 20; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" (87539, Донецька обл., місто Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 62; ) основний борг в сумі 45 261,13 грн., 3% річних в сумі 1 673,12 грн., пеню в сумі 4509,50 грн., інфляційні втрати в сумі 452,61 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 24.06.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова