ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1072/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., при секретарі судового засідання Рибці Ю. Е. розглянувши матеріали справи № 916/1072/21:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „АВІС-АКВА" (код - 35996819; 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 150)

Відповідач: Фізична особа-підприємець Фіннов Олександр Анатолійович (код - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

про стягнення 26110,85 грн.

на підставі неналежного виконання договору відповідального зберігання

Представники сторін:

від позивача - Волошенюк О.В.

від відповідача - не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: 20.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю „АВІС-АКВА"(далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Фіннова Олександра Анатолійовича (далі - Відповідач) про стягнення 26110,85 грн., з яких: 22 682,10 грн. основного боргу, 2106,63 грн. сплати 10% річних та 1322,12 грн. інфляційних.

22.04.2021 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247- 252 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановити відповідачу строк на подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст.165 ГПК України та ч.1 ст.251 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

19.05.2021 року суд отримав відзив на позов - Відповідач просить суд в задоволені позову відмовити, тому 20.05.2021 року суд призначив розгляд справи в засіданні суду на 08.06.2021 року та викликав сторін.

08.06.2021 року представник Відповідача проти позову заперечив, відзив підтримав, суд оголосив перерву до 22.06.2021 року о 10:00.

22.06.2021 року через канцелярію до суду надійшла відповідь на відзив - позивач заперечив щодо позиції Відповідача, викладеної у відзиві, просить суд позов задовольнити.

Крім того, 22.06.2021 року суд отримав заяву про визнання позову - Відповідач позов визнає у повному обсязі та просить розподілити судові витрати на підставі ст. 130 ГПК України.

Під час розгляду справи представник Позивача позов підтримав.

В С Т А Н О В И В :

05.12.2018 року між Позивачем (Поклажодавець) та Відповідачем (Зберігач) був укладений Договір відповідального зберігання № Д- 30.

За приписами п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку дії цього Договору індивідуально визначені речі (надалі іменується «Майно»), найменування, кількість, одиниця виміру, ціна одиниці виміру й загальна вартість яких, зазначені у видаткових накладних та Акті приймання-передачі Майна, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що право власності на Майно до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті Зберігача та/або передано третім особам.

Відповідно до пп. 2.1.5 п. 2.1. Договору Зберігач зобов`язаний повернути Майно Поклажодавцеві за першою вимогою останнього, навіть якщо передбачений Договором строк не закінчився.

Згідно із пп. 3.1.1 п. 3.1. Договору Поклажодавець має право у будь-який час вимагати від Зберігана повернення Майна (всього або його частини).

Відповідно до п. 4.4. Договору, якщо Зберігай не в змозі повернути Поклажодавцеві Майно, отримане ним на зберігання, то він зобов`язаний протягом трьох банківських днів від дати отримання відповідної письмової вимоги, сплатити Поклажодавцеві вартість Майна, яке ним не було повернуто.

Так, на виконання Договору, 30 вересня 2019р. Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання Майно, найменування, кількість, одиниця виміру, ціна одиниці виміру й загальна вартість якого, зазначена у накладній на відповідальне зберігання № АК0000542. Майно доставлялося Зберігачу транспортними засобами перевізника ФОП Дудич М.І. за рахунок Поклажодавця, що підтверджується Товарно-транспортною накладною № 0030468(2) від 30 вересня 2019р. й Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 281 від 03.10.2019р.

В подальшому, відповідач частково повернув Позивачу Майно, що підтверджується накладними на повернення з відповідального зберігання, всього на суму 54 702,06 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача про те, що товар він отримував тільки по видатковим накладним №1012 від 16.12.2018р. та №1027 від 17.12.2018р. і частину саме цього товару повернув Позивачу. Як вбачається з доданих до Відзиву копій вищевказаних видаткових накладних, товар по ним Відповідач одержував по іншому договору (№Д-29 від 05.12.2018р., а не по договору №Д-30 від 05.12.2018р., стягнення по якому є предметом спору по справі). Доказів же повернення товару саме по спірному договору на суму 22 682,1грн. Відповідачем не надано.

Позов ґрунтується на тому, що 30.04.2020р. Позивач направив на адресу Відповідача Вимогу № 41 від 29 квітня 2020р., якою вимагав терміново повернути Поклажодавцеві Майно, передане на зберігання згідно із накладною на відповідальне зберігання № АК0000542 від 30 вересня 2019р., письмово повідомивши Поклажодавця про дату й місце повернення Майна. Відповідач відповіді на Вимогу не надав, однак, повернув Майно частково, що підтверджується такими накладними на повернення з відповідального зберігання всього на суму: 14 852,88 грн.

19.08.2020р. Позивач направив на адресу Відповідача Вимогу № 66, якою вимагав терміново перерахувати Поклажодавцеві вартість не повернутого Майна, проте, Відповідач, ні майно, ні кошти Позивачу не повернув, відповіді на вимогу не надав.

Тому, посилаючись на умови Договору та ст.509, 525, 526, 527, 530, 532, 526, 936, 937, 943, 944, 949, 950, 951 , 953 ЦК України, ст. 173, 193 ГК України Позивач просить суд стягнути з Відповідача на свою користь: 22 682,10 грн. - основний борг; 2 106,63 грн. - 10% річних; 1 322,12 грн. - інфляційне збільшення.

22.06.2021 року Відповідач надав суду заяву про визнання позову (вх. № 16689/21) якою визнав позовні вимоги.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 937 ЦК України передбачено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Відповідно до ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 951 ЦК України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Статтею 953 ЦК України унормовано, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Крім того, відповідно до п. 4.1. Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору , Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Згідно із п. 4.2. Договору, порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що Зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність Майна з моменту передання Майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження Майна, яке передане на зберігання, або його частини. Зберігай повинен за свій рахунок повернути Поклажодавцеві рівну кількість аналогічного Майна в належному стані.

Пунктом 4.5. Договору унормовано, що, якщо Зберігач не повернув Поклажодавцеві Майно згідно із підпунктом 2.1.4 пункту 2.1. Договору, а також не виконав вимог пункту 4.4 Договору, він зобов`язаний сплатити вартість не повернутого Майна, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також десять процентів річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами від дня одержання від Поклажодавця вимоги про повернення Майна до дня фактичного передання Майна Поклажодавцеві або повернення йому вартості такого Майна.

Відповідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає з можливе позов задовольнити.

Суд звертає увагу Відповідача, що підстав для розподілу судових витрат за приписами ст. 130 ГПК України не має, оскільки розгляд справи по суті почався із судового засідання 08.06.2021 року в якому представник Відповідача проти позову заперечив, а відзив підтримав, а заява про визнання позову надана суду 22.06.2021 року.

Отже, суд вважає позовні вимоги, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з покладенням на відповідача судових витрат в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Фіннова Олександра Анатолійовича (код - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АВІС-АКВА" (код - 35996819; 21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 150): 22 682 гривень 10 коп. - основний борг; 2 106 гривень 63 коп. - 10% річних; 1 322 гривень 12 коп. - інфляційне збільшення; 2270 гривень 00 коп. - судового збору та 4000 гривень 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повний текст складено 23 червня 2021 р.

Суддя О.А. Демешин