ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2369/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянувши у судовому засіданні

заяву заяви Головного управління ДПС у Київській області, м. Київ

про визнання кредиторських грошових вимог

у справі

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 16, ідентифікаційний код 16477069)

Учасники справи у судове засідання не з`явились

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області (далі суд) від 19.10.2020, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» (далі ТОВ «МВП «Релос», боржник), введено процедуру розпорядження майном ТОВ «МВП «Релос» та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Назаренка С.А. (свідоцтво № 563 від 10.04.2013), призначено попереднє засідання суду та вирішено інші процесуальні питання у справі.

Водночас, з метою виявлення усіх кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, суд, за допомогою автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», 19.10.2020 здійснив офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «МВП «Релос» на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в мережі Інтернет, номер публікації якого 65369.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, кінцевим строком для пред`явлення кредиторських вимог є 19.11.2020.

У свою чергу, абз. 3 ч. 6 ст. 45 Кодексу встановлено, що вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду.

Так, 28.04.2021 (після закінчення встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу строку) засобами поштового зв`язку до суду звернулось Головне управління ДПС у Київській області (далі ДПС, заявник) із заявою б/н б/д (вх. №10253/21 від 30.04.2021) про визнання кредиторських вимог до боржника, з урахуванням уточнення до заяви (вх. №13588/21 від 31.05.2021), у розмірі 1 281 631,72грн, з яких: 60 426,57грн штрафні санкції з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів; 688 214,37грн штрафні та фінансові санкції з акцизного податку на пальне; 499 999,35грн штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну; 21 973,99грн заборгованість з єдиного соціального внеску; 9 750,75грн штрафна санкція на підставі рішення від 08.12.2020 №6243/0420; 1 266,69грн пеня.

Ухвалою суду від 05.05.2021, зокрема, розгляд вищевказаної заяви призначено на 31.05.2021.

Водночас, на виконання положень ч. 5 ст. 45 Кодексу розпорядник майна розглянув відповідну заяву ГУ ДПС (без урахування уточнень заявника), та визнав вимоги останнього частково, а саме: 32 267,38грн вимоги по сплаті єдиного соціального внеску; 1 248 631,37грн вимоги за штрафними санкціями. Решта вимог не підлягала визнанню, оскільки останні є поточними кредиторськими вимогами, які розглядаються в окремому порядку, передбаченому Кодексом (т. 11 а.с. 113-117).

У свою чергу, відомості від боржника щодо результатів розгляду останнім вимог ГУ ДПС, чи інших заперечень щодо зазначених кредиторських вимог як від самого боржника так і від інших учасників справи до суду не подавалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.06.2021.

14.06.2021 у судове засідання представник ГУ ДПС та інші учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце засідання були проінформовані належним чином та своєчасно. Водночас, явка зазначених осіб обов`язковою не визнавалась, а тому, ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе розглянути заяву ГУ ДПС без участі представника останнього, розпорядника майна та боржника.

Так, згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Кодексу грошове зобов`язання зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Кодексу, зокрема, кредитор - контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

У свою чергу, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2018 у справі №916/4644/15).

Водночас, для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, відповідні заяви з кредиторськими вимогами розглядаються із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №908/401/18, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19, від 21.10.2020 у справі №924/995/19).

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що законодавцем покладено обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство саме на кредитора. До такого обов`язку також належить подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. А неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні спірних вимог кредитора.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу, докази відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України повинні бути:

належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

допустимими підтверджують обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються;

достовірними створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

вірогідними - наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, розглянувши відповідну заяву ГУ ДПС із вимогами до боржника, а також документи, що її підтверджують, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

1. Як зазначалось вище, ГУ ДПС у своїй заяві вказує на те, що у ТОВ «МВП «Релос» наявне зобов`язання зі сплати штрафу у розмірі 60 426,57грн, у зв`язку із порушенням строку сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, на підставі податкових повідомлень-рішень (далі ППР), а саме: № від 12.02.2020 на суму 2 349,12грн (т. 11 а.с. 25-26); № від 12.02.2020 на суму 40 639,65грн (т. 11 а.с. 21-24); № від 07.05.2020 на суму 17 437,80грн (т. 11 а.с. 33-35).

Відповідно до п. 14.1.265 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України; чинного станом на час виникнення зобов`язання) штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення рішення (пп. 116.1 ст. 116 ПК України).

Згідно положень п.п. 42.1, 42.2 ст. 42 ПК України, податкові повідомлення-рішення вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Державний реєстр), місцезнаходженням ТОВ «МВП «Релос» є: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16.

У свою чергу, на підтвердження виконання вимог п.п. 42.1, 42.2 ст. 42 ПК України ГУ ДПС надано суду рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, із змісту яких вбачається, що відповідні ППР були направлені на адресу боржника, яка зазначена у Державному реєстрі, та які у свою чергу були отримані ТОВ «МВП «Релос» (т. 11 а.с. 27, 32, 36).

Ураховуючи зазначене та те, що боржником не було надано суду ані доказів погашення штрафу, ані доказів скасування у встановленому порядку відповідних ППР, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог ГУ ДПС у розмірі 60 426,57грн.

2. Відповідно до п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Згідно п. 230.1.3 ст. 230 ПК України, зокрема, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).

В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.

Незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 гривень за кожний неподаний електронний документ (1281.3 ст. 128 ПК України).

Крім того, п. 1281.1 ст. 128 ПК України встановлено, що необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

2.1. Так, із матеріалів заяви вбачається, що ГУ ДПС застосовано до ТОВ «МВП «Релос» штраф, у зв`язку із порушенням останнім вимог п. 1281.1 ст. 128, п. 230.1.3 ст. 230 ПК України, на підтвердження чого надав наступні ППР: № від 18.08.2020 на суму 160 000,00грн (т. 11 а.с. 87(на звороті)-88); № від 18.08.2020 на суму 111 000,00грн (т. 11 а.с. 88(на звороті)-89); № від 07.08.2020 на суму 140 000,00грн (т. 11 а.с. 95(на звороті); № від 05.08.2020 на суму 60 000,00грн (т. 11 а.с. 99(на звороті).

Як зазначалось вище, у відповідності до положень п.п. 42.1, 42.2 ст. 42, п. 116.1 ст. 116 ПК України у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних санкцій такому платнику податків надсилаються податкові повідомлення рішення та які, у свою чергу, вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На підтвердження виконання зазначених вимог ПК України, заявником надано суду рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, із змісту яких вбачається, що відповідні ППР були направлені на адресу боржника, яка зазначена у Державному реєстрі, та які у свою чергу були отримані ТОВ «МВП «Релос» (т. 11 а.с. 87, 95, 98).

Ураховуючи зазначене та те, що боржником не було надано суду ані доказів погашення штрафу, ані доказів скасування у встановленому порядку відповідних ППР, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог ГУ ДПС у загальному розмірі 471 000,00грн.

2.2. Щодо штрафу у розмірі 217 025,45грн, який, як вказує ГУ ДПС підтверджений ППР від 15.01.2020 № на суму 216 865,45грн та від 28.07.2020 № на суму 340,00грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Проте, заявником всупереч вказаним положення ГПК України не було надано суду відповідних ППР та доказів їх надіслання боржнику, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про недоведеність у встановленому порядку грошових вимог ГУ ДПС у розмірі 217 025,45грн, у зв`язку із чим вважає за необхідне їх відхилити.

3. Щодо нарахованого штрафу у розмірі 500 000,00грн у зв`язку із порушенням вимог ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон) (оптова торгівля пальним без наявності ліцензії), суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон.

Відповідно до ст. 1 Закону, зокрема, оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва).

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (ч. 9 ст. 15 Закону).

Згідно ст. 17 Закону, зокрема, за порушення норм останнього щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії - 500000 гривень;

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС застосовано до ТОВ «МВП «Релос» штраф, у зв`язку із порушенням останнім вимог ст. 17 Закону (оптова торгівля пальним без наявності ліцензії) у розмірі 500 000,00грн, на підтвердження чого заявником надано суду ППР № від 15.01.2021 на суму 500 000,00грн.

Разом із цим, на обґрунтування виконання п.п. 42.1, 42.2 ст. 42, п. 116.1 ст. 116 ПК України заявником надано суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, із змісту якого вбачається, що відповідне ППР було направлене на адресу боржника, яка зазначена у Державному реєстрі, та яке у свою чергу отримано ТОВ «МВП «Релос» (т. 11 а.с. 94 (на звороті)).

Ураховуючи зазначене та те, що ТОВ «МВП «Релос» не було надано суду ані доказів погашення відповідного штрафу, ані доказів скасування у встановленому порядку відповідного ППР, суд дійшов висновку про наявність у боржника зобов`язання зі сплати штрафу у розмірі 500 000,00грн.

Водночас, із змісту заяви ГУ ДПС вбачається, що останній просить суд визнати грошові вимоги у цій частині у розмірі 499 999,35грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за можливе визнати грошові вимоги заявника саме у заявленому розмірі - 499 999,35грн.

4. Щодо заборгованості боржника по оплаті єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 2 ст. 1 вищевказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України (п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

На виконання зазначених положень, ТОВ «МВП «Релос» подав до відповідного податкового органу звітність про нарахування єдиного внеску, а саме: за липень 2020 року на суму 16 497,88грн (т. 11 а.с. 14); за серпень 2020 року на 15 770,00грн (т. 11 а.с. 15). Усього 32 267,38грн.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Частиною 5 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, передбачено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок.

У свою чергу, як зазначає ГУ ДПС у своїй заяві, боржником було частково сплачено єдиний внесок на суму 10 293,99грн, у зв`язку із чим залишок заборгованості становить 21 973,99грн. Доказів протилежного учасниками справи надано не було.

Ураховуючи зазначене та те, що боржником самостійно задекларовано відповідні зобов`язання на загальну суму 32 267,38грн та здійснено лише часткову сплату єдиного внеску на суму 10 293,99грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість та визнання вимог ГУ ДПС у розмірі 21 973,99грн.

5. Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до ст. 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до пп. 39.5.4 п. 39.5 ст. 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (п. 129.1 ст. 129 ПК України).

5.1. Так, у своїй заяві ГУ ДПС зазначає, що у боржника наявний податковий борг зі сплати пені у розмірі 1 266,69грн, нарахованої за період з 22.07.2014 по 23.01.2020, на підставі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №6243/20 від 08.12.2020.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, заявником не надано суду відповідного рішення, що у свою чергу, унеможливлює встановлення суми заборгованості на яку здійснювалось нарахування пені, у зв`язку із чим суд вважає вимоги у розмірі 1 266,69грн недоведеними та необґрунтованими, а відтак, останні підлягають відхиленню.

5.2. Як зазначалось вище, п. 14.1.265 ст. 14 ПК України, зокрема, передбачено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи

Так, у своїй заяві ГУ ДПС вказує на те, що у боржника наявне зобов`язання зі сплати штрафної санкції у розмірі 9 750,75грн на підставі рішення №6243/20 від 08.12.2020.

Проте, як встановлено судом, заявником не надано суду відповідного рішення, у зв`язку із чим вимоги ГУ ДПС у розмірі 9 750,75грн суд вважає необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку із чим відмовляє у їх визнанні.

Підсумовуючи вкладене, суд дійшов висновку, що загальна сума кредиторських вимог ГУ ДПС, яка підлягає визнанню, становить 1 053 399,91грн (60 426,57 + 471 000,00 + 499 999,35 + 21 973,99 = 1 053 399,91).

Додатково суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 45 Кодексу для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.

Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.

Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 74, 76-79, 86, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 45 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Головного управління ДПС у Київській області б/н б/д (вх. №10253/21 від 30.04.2021) про визнання кредиторських вимог до боржника задовольнити частково.

2. Визнати вимоги Головного управління ДПС у Київській до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» (ідентифікаційний код 16477069) у загальному розмірі 1 057 939,90грн, з яких: 4 540,00грн судовий збір, 21 973,99грн основне зобов`язання, 1 031 425,91грн штрафні санкції.

3. Кредиторські вимоги Головного управління ДПС у Київській у розмірі 228 231,82грн відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 14.06.2021 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 29.06.2021.