ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/390/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.,

за участю представників:

від позивача: адвокат Грицак К.В. - ордер,

від відповідача: адвокат Скиба Є.А. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/390/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» (вул. Кримська, № 84, м. Одеса, 65025, )

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи.

Позивач, Фізична особа-підприємець Маркова Тетяна Петрівна звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» в якій просить суд визнати недійсними односторонні правочини у вигляді повідомлення від ОСББ «Кримська 84» про розірвання договору від 11.01.2021р. та від 18.01.2021р., направлених на припинення правовідносин.

За твердженнями Позивача, ФОП Маркова Т.П. є суб`єктом господарювання, видами діяльності якої є, зокрема, діяльність у сфері проводового зв`язку, надання інформаційних послуг, ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування.

Рішенням Національної комісії, шо здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 14.04.2011р. № 162 ФОП Маркова Т.П. внесена до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 2130 із видом діяльності: технічне обслуговування та експлуатація власних телекомунікаційних мереж, надання послуг доступу до Інтернету.

ФОП Маркова Т.П. з 2011 року є постачальником телекомунікаційних послуг для 28 абонентів у будинку АДРЕСА_2 .

Розміщення обладнання власної телекомунікаційної мережі в будинку АДРЕСА_2 ФОП Маркова Т.П. здійснювала на підставі публічного Договору про надання телекомунікаційних послуг з споживачами - власниками квартир.

Правовідносини щодо постачання електроенергії та сплати за електроенергію врегульовані заявою на безоблікове споживання електроенергії разом із додатками до неї від 27.08.2009 року та Договором № 028047 про постачання електричної енергії до переліку об`єктів обладнання власної комп`ютерної мережі ФОП Маркової Т.П.. зокрема до обладнання, яке розташовано у будинку АДРЕСА_2 від 03.03.2010 р., який укладений між РЕМ «Північний» та ФОП Марковою Т.П.

Саме заява на безоблікове споживання електроенергії разом із переліком адрес, щодо яких подається така заява, на думку Позивача, є доказом оплати спожитої електроенергії до РЕМ «Північний» та є підтвердженням наявності правовідносин з постачання електричної енергії між сторонами.

Водночас, Позивач зазначив, що з прийняттям ЗУ «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», у провайдерів виник обов`язок укладення договору з доступу.

З метою укладення договору з доступу відповідно до вимог законодавства, позивачем відповідачу було надано заяву, проектну документацію та надіслано проект договору з доступу, проте, в подальшому, станом на жовтень 2019 року, сума заборгованості була визначена Відповідачем у розмірі 10 000 грн. у проекті договору, який був переданий через представника Маркової Т.П.

Водночас ОСББ «Кримська 84» в особі голови правління Фесько В.В. повідомило ФОП Маркову Т.П.. що укладення договору про надання доступу до об`єкта інфраструктури можливе тільки за умови сплати заборгованості у розмірі 10 000 грн. Лише після компенсації перелічених витрат з ФОП Маркової Т.П. буде укладено договір про доступ. В іншому випадку обладнання ФОП Маркової Т.П. буде відключено від джерел електромережі будинку.

Як вказує Позивач, 22.10.2019р. ФОП Маркова Т.П. була змушена перерахувати на рахунок ОСББ «Кримська 84» грошові кошти у розмірі 10 000 грн. із зазначенням призначення платежу як сплата за розміщення обладнання та відшкодування витрат по будинку з 01.10.2017р. по 01.11.2019р. Договір про доступ в редакції ОСББ «Кримська 84» від 01.11.2019р. був підписаний ФОП Марковою Т.П. під тиском загроз відключення обладнання від електромережі та його демонтування.

Крім того, 18.11.2019р. ФОП Марковою Т.П. на електронну пошту ОСББ «Кримська 84» відправлено лист з проханням надати документи, які підтверджують правомірність витребуваних відшкодувань у розмірі 10 000 грн. та розрахунок суми за користування доступом до об`єкту інфраструктури у розмірі 400 грн. щомісячно.

Однак, за твердженням Позивача, увесь цей час ОСББ «Кримська 84» ухиляється від надання документів, підтверджуючих правомірність нарахованих та отриманих від ФОП Маркової Т.П. грошових коштів у розмірі 10 000 гри. та ухиляється віт надання розрахунку суми за користування доступом до об`єкту інфраструктури у розмірі 400 грн. щомісячно.

Додатково Позивач відзначив, що перша претензія від власника інфраструктури, у якій було зазначено про розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку із тим, що Замовник не здійснює щомісячну оплату, датована 11.01.2021р. Розмір заборгованості відповідно до претензії складав 5 600 грн. Між тим, жодних рахунків від Відповідача до Позивача не надходило. На думку Позивача, не розглядаючи питання щодо незаконності одностороннього розірвання договору, розірвання договору в односторонньому порядку з підстав, викладених у першій претензії (порушення умов щодо здійснення щомісячної оплати), може відбутися не раніше 30-ти денного строку з дати повідомлення, тобто не раніше 11.02.2020р.

Між тим, після отримання такої претензії замовник здійснив оплату, на суму, визначену у претензії (5 600 грн.) з розрахунку 400 грн. на місяць, проте, Позивач звертає увагу, що після здійснення оплати доступ замовнику надано не було, у зв`язку із чим останній змушений був звернутися до правоохоронних органів та подати заяву із кваліфікацією "перешкоджання законній господарській діяльності".

Після здійснення оплати замовнику надійшла друга претензія, датована 18.01.2021р. у якій дата одностороннього розірвання договору визначена як 01.02.2021р. та підставами для одностороннього розірвання договору про доступ було зазначено: відсутність технічної документації, що с порушенням п. 1.3 договору про доступ; відсутність електричної схеми приєднання обладнання до електромереж, що є порушенням п. 1.4 договору про доступ; порушення п. 2.4.1 договору про доступ на підставі нібито невідповідності правилам пожежної безпеки та вимогам санітарних норм; порушення положень договору щодо порядку внесення щомісячної плати відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 договору про доступ, відповідно до чого порушено й п. 2.4.11 договору; наявність судового спору між сторонами та конфлікт через виклик поліції.

При цьому, як вказує Позивач, відповідно до п. 5.4 договору, одностороннє розірвання договору допускається виключно у разі порушення п. 2.4.1-2.4.11., п.3.2-3.4., п. 4.2 договору, коли з усіх підстав для одностороннього розірвання договору, у претензії від 18.01.2021 року є посилання на п. 2.4.1. п. 2.4.11. п. 3.2 та п. 3.3 договору.

Позивач звертає увагу на ту обставину, що у другій претензії підставою для розірвання договору стали й інші обставини, про які у першій претензії зазначено не було, тобто після того, як замовник усунув підстави для розірвання договору в односторонньому порядку, власник інфраструктури знайшов інші підстави для розірвання договору в односторонньому порядку.

Проте, на переконання Позивача, навіть не розглядаючи питання щодо незаконності одностороннього розірвання договору, розірвання договору в односторонньому порядку з підстав, викладених у другій претензії, може відбутися не раніше 30-ти денного строку з дати повідомлення, тобто не раніше 18.02.2020р., а порушення 30-ти денного строку є підставою для визнання такої претензії недійсною.

Відтак, Позивач вказує, що власник інфраструктури має на меті розірвати договір в односторонньому порядку за будь-яких умов, створюючи для цього підстави, зокрема не надає рахунків на здійснення щомісячної оплати, а у подальшому зазначає про те, що договір буде розірвано з підстав не здійснення щомісячної оплати, тому претензія від 11.01.2021 року та претензія від 18.01.2021 року у вигляді одностороннього правочину з метою розірвання договору про доступ від 01.11.2019 року мають бути визнані недійсними з підстав, визначених у позові.

Між тим, Позивач наголошує, що ОСББ «Кримська 84» як власник інфраструктури об`єкта доступу, зобов`язаний надавати рахунки для внесення замовником періодичної плати, надавати безперешкодний доступ у робочі дні та часи до всіх технічних засобів телекомунікацій. А ФОП Маркова Т.П.. як замовник, зобов`язався зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати щомісячну плату за доступ, виставлену на підставі рахунків, проте ОСББ «Кримська 84» не виконувало свої обов`язки за договором та після сплати заборгованості у розмірі 5 600 грн., продовжувало ігнорування власних зобов`язань із надання доступу.

22.03.2021р. від Відповідача - ОСББ «Кримська 84»до суду надійшов відзив на позов (вх. № 7805/21), де останній відзначив, що з 01.10.2017 року на підставі Акту приймання-передачі, будинок АДРЕСА_2 був переданий в управління ОСББ «Кримська 84» та з цього часу ОСББ «Кримська 84» намагалось вирішити питання щодо законності надання послуг телекомунікації та Інтернету ФОП Марковою Т.П. в будинку АДРЕСА_2 .

Так, як вказує Відповідач, протягом 2018-2019 року листами № 21052018 від 21.05.2018р., № 22102018 від 22.10.2018р., № 25022019 від 25.02.2019р., від 12.08.2019р. Відповідач надсилав неодноразово листи-оферти в адресу ФОП Маркової Т.П., якими повідомляв останню про відсутність будь-яких документів, які підтверджували б наявність обладнання Позивача в будинку та необхідність укладення договору з ОСББ «Кримська 84», однак, відповідні листи запишись без реагування з боку Позивача.

Водночас, Позивач, достеменно знаючи, що її обладнання без законних підстав перебуває на території інфраструктури відповідача продовжувала надавати послуги абонентам - мешканцям будинку, без дозволу та безоплатно користуватись об`єктами, які належать до інфраструктури ОСББ «Кримська 84».

Лише після того, як на початку серпня 2019 року у абонентів ФОП Маркової Т.П. - споживачів послуг телебачення та Інтернету, виникли труднощі, представник Позивача з`явився до будинку та вимагав доступу до обладнання, яке начебто належить ФОП Марковій Т.П., надавши вже підписаний з боку ФОП Маркової Т.П. екземпляр проекту договору доступу до об`єктів інфраструктури, без додатків, хоча такі були зазначені в договорі.

Відповідач зауважує, що з 05.08.2019р. сторони в електронному листуванні погодили істотні умови майбутнього договору доступу до об`єктів інфраструктури, зокрема і в частині оплати відшкодування користування об`єктами інфраструктури в період з 01.10.2017р. по 01.08.2019 року у сумі 8800 грн. (по 400 грн. на місяць, 400*22 місяці).

ФОП Маркова Т.П. погодилась із відповідним пунктом, виконала умови щодо оплати за вказаний період та на виконання п. 3.5. Договору здійснила перерахування грошових коштів у сумі 10 000 гр. (400*25 місяців) за період з 01.10.2017р. по 01.11.2019р., у зв`язку з чим, Договір доступу датований саме 01.11.2019р.

При цьому, після підписання Договору з боку ФОП Маркової Т.П. не були надані та не надані по теперішній час додатки до Договору, а саме технічна документація, яка повинна містити відомості про кількість, потужність, місце розташування тощо обладнання.

Відповідач вважає, що сторони погодили усі істотні умови договору, підписавши його та здійснивши активні дії по виконанню його умов, а тому відсутні підстави стверджувати про незаконність його умов, за відсутності рішення суду про його недійсність. Усі дії сторін, спрямовані на укладення та виконання умов договору доступу від 01.11.2019 р. були вільним волевиявленням, свідченням чого є дії сторін по виконанню його умов.

Водночас, на переконання Відповідача, усі вищеописані обґрунтування позивача не стосуються правового обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину про розірвання Договору у вигляді повідомлень від 11.01.2021р. та 18.01.2021р.

Позивач вимагає визнати недійсним односторонній правочин про розірвання Договору від 01.11.2019 р. у вигляді повідомлень від 11.01.2021 р. та 18.01.2021 р. з підстав порушення умов законодавства, посилаючись на ст. 215 Цивільного кодексу України. Відтак, предметом дослідження є встановлення дотримання процедури та підстав розірвання Договору в односторонньому порядку, які передбачені Договором та законодавством.

ОСББ «Кримське 84» стверджує, що надсилало рахунки на оплату згідно Договору регулярно поштою простою кореспонденцією, проте, з моменту укладення Договору, ФОП Марковою Т.П., не було здійснено жодної оплати за доступ згідно умов Договору від 01.11.2019р.

Так, Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами п.1.1 Договору позивач отримала доступ до інфраструктури об`єкта та користувалась ним. Згідно п. 3.2 Договору оплата за доступ здійснюється щомісячно, проте, обов`язок з оплати за отриманий доступ Позивач не виконала.

Відтак, Відповідач вважає, що строк оплати за доступ у Позивача настав, але нездійснення такої оплати є порушенням договірних зобов`язань, тобто, обов`язок оплатити вартість доступу виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення рахунку на оплату Відповідачем.

При цьому, хоча договором і передбачено отримання рахунку, строк оплати за наданий доступ не обраховується та не залежить від дня отримання рахунку, а за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. При цьому, банківські реквізити відповідача не змінювались, були відомі позивачеві, підтвердженням чого є оплата заборгованості ФОП Марковою Т.П.

Крім того, Відповідач вказує, що претензією №11/01/2021 від 11.01.2021р. ОСББ «Кримська 84» повідомило ФОП Маркову Т.П. про прийняте рішення про розірвання в односторонньому порядку Договору доступу від 01.11.2019р. на підставі п. 5.4, 5.5. Договору, у зв`язку з порушенням ФОП Марковою Т.П. умов п. 3.2. п.3.3 Договору.

Відповідна Претензія була надіслана на підставі Рішення Засідання Правління ОСББ «Кримська 84», яке оформлене Протоколом № 4 від 11.01.2021 р. та є саме тим єдиним рішенням Власника про розірвання в односторонньому порядку договору, яке передбачене п.5.4 Договору. Лише на підставі нього припинилися правовідносини між сторонами Договору.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ФОП Маркова Т.П. отримала вказане рішення правління ОСББ «Кримська 84» 16.01.2021р., відтак, датою розірвання Договору згідно п.5.3 Договору є сплив 30-денного терміну, та є 17.02.2021р.

Отже, Відповідачем, на його думку, дотримано як підстави для прийняття рішення про розірвання Договору, так і порядок повідомлення про прийняте рішення, передбачений п.5.3. Договору та не порушено ані норм цивільного законодавства, ані положень договору, що свідчить про відсутність підстав для визнання правочину про розірвання Договору недійсним в розумінні ст. 215 ЦК України.

За твердженням Відповідача, подальше листування вже не є волевиявленням про розірвання Договору, а лише повторним повідомленням про раніше прийняте рішення та роз`яснення причин та умов, що сприяли прийняттю рішення про розірвання Договору та наслідки такого правочину, обов`язки ФОП Маркової Т.П. у зв`язку із його розірванням, а тому, листи від 18.01.2021р. та 17.02.2021р. не є односторонніми правочинами, не породжують жодних наслідків для Позивача, не порушують прав жодних осіб, а тому не можуть бути визнані недійсними.

Жодні інші підстави та обґрунтування позовної заяви, на переконання Відповідача, не стосуються предмету дослідження питання недійсності правочину щодо розірвання Договору.

12.04.2021р. від ФОП Маркової Т.П. надійшла відповідь на відзив (вх. № 10027/21).

15.04.2021р. від представника ФОП Маркової Т.П. також надійшла відповідь на відзив (вх. № 10481/21).

Так, у наданих Позивачем відповідях на відзив, крім раніше вказаного, зазначено наступне.

Відповідачем до суду не надано жодного доказу (фіскальний чек та опис вкладення або електронне листування) на підтвердження відправлення листів № 21052018р. від 21.05.2018р., №22102018 від 22.10.2018р., №25022019р. від 25.02.2019р. на адресу ФОП Маркової Т.П. Крім того, Позивач звертає увагу, що усі рахунки-фактури дійсні до сплати на дату їх виготовлення ОСББ «Кримська 84» та Відповідач не надав до суду доказів щодо направлення на адресу Позивача рахунків, дійсних до сплати на дату виготовлення.

Разом з тим, Відповідачем не надано до суду жодних документів щодо визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта будівництва, до складу додаткових витрат власника.

Додатково Позивачем зазначено, що технічна документація з доступу має бути виготовлена саме власником інфраструктури об`єкта доступу яким є ОСББ «Кримська 84», а спірні правовідносини, пов`язані із виконанням п.1.3. договору не мають жодного відношення до предмету спору, а отже не мають розглядатись у відповідному провадженні.

ФОП Маркова Т.П. жодного разу не отримувала рахунків та не знала про їх існування, натомість неодноразово вимагала від Відповідача надати їй розрахунки вартості періодичної плати у розмірі 400 грн., що свідчить про те, що Відповідач не міг не знати про відсутність таких розрахунків у Позивача.

Водночас, на переконання Позивача, на підтвердження дійсного надсилання рахунків поштовою кореспонденцією Відповідачем мають бути надані саме квитанції про відправку поштової кореспонденції, а самі по собі рахунки не підтверджують факт їх надіслання на адресу Позивача.

Також, Позивач зауважує, що відповідно до вимог Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури будинкової розподільної мережі, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 3 від 22.01.2019р., розрахунок плати за доступ має містити не тільки загальну суму коштів, що становить суму плати за доступ, а й перелік витрат із зазначенням сум коштів, які були витрачені по кожному пункту, та мають бути надані документи на підтвердження витрат.

Отже, на думку Позивача, обов`язок зі сплати щомісячної плати за доступ виникає у нього лише після виконання Відповідачем обов`язку з надання рахунків, які в свою чергу мають бути виставлені з урахуванням вимог методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури будинкової розподільчої мережі. Позивачем були усунуті підстави для односторонньої відмови від договору, визначені претензією від 11.01.2021р.

Водночас, Позивач зауважує, що п.5.4. Договору про доступ прямо порушує вимоги чинного законодавства про захист прав споживачів, у зв`язку з чим положення договору щодо попередження про розірвання з 30 календарних днів не можуть братись до уваги судом.

Також, Позивач вказує, що відмову у наданні йому доступу до власного технічного обладнання голова правління ОСББ «Кримська 84» пояснювала необхідністю виконання вимог щодо необґрунтованої сплати суми у розмірі 5600,00 грн., проте після сплати Позивачем зазначеної суми, Відповідач відмовляла ФОП Марковій Т.П. у наданні доступу до власного обладнання з інших підстав, що стало причиною конфлікту, виклику представників поліції та подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, Позивач вважає, що дії Відповідача є протиправними та порушують не тільки права Позивача, а й законні права споживачів в безперервному отриманні телекомунікаційних послуг.

Інші заяви по суті не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

03.02.2021 року до канцелярії Господарського суду від Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. № 4-7/21) в якій вона просила суд заборонити Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» від`єднувати обладнання заявника від мережі електропостачання, яке розміщено за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити Відповідачу демонтувати обладнання Маркової Т.П. , яке розміщено за вказаною адресою.

В обґрунтування необхідності вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову Марковою Т.П. було наголошено, що вона на підставі договору про доступ до об`єктів інфраструктури від 01.11.2019р., укладеного з ОСББ «Кримська 84», використовує об`єкти інфраструктури, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, ОСББ «Кримська 84» за відсутності передбачених законом та договором підстав було надіслано на адресу Маркової Т.П. повідомлення про дострокове розірвання договору та наявність у заявника обов`язку від`єднати власне обладнання після надання документів, які підтверджують право власності на вказане обладнання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021р. матеріали заяви вх.№4-7/21 були передані на розгляд судді Желєзної С.П.

04.02.2021р. ухвалою Господарського суду Одеської області заява Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни (вх. №4-7/21 від 03.02.2021р.) була задоволена, а саме, заборонено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» від`єднувати обладнання Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни від мережі електропостачання, яке розміщено за адресою: АДРЕСА_2 , та демонтувати обладнання фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни, яке розміщено за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Маркову Тетяну Петрівну внести на депозитний рахунок Господарського суду Одеської області грошові кошти у розмірі 2400,00 грн. протягом 10 днів з дня постановлення даної ухвали.

16.02.2021р. до канцелярії Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява вх.№406/21, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021р. була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

22.02.2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області по справі №916/390/21 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

10.03.2021 року на виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 22.02.2021р. по справі № 916/390/21 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ФОП Маркової Т.П. про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач надав до суду документи на підтвердження повноважень адвоката позивача та докази направлення даної заяви з додатками відповідачу.

15.03.2021 року ухвалою суду прийнято позовну заяву (вх.№ 406/21 від 16.02.2021р.) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/390/21. Справу № 916/390/21 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "01" квітня 2021 р. о 10:40 год.

22.03.2021р. на адресу суду надійшов відзив ОСББ «Кримська 84» (вх. № 7805/21), який судом долучений до матеріалів справи.

01.04.2021р. в підготовчому засіданні судом була оголошена протокольна ухвала про перерву по справі №916/390/21 до 15.04.2021р. об 11:20 та ухвалою суду в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено Позивача про час та місце наступного засідання.

12.04.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив Позивача (вх. № 10027/21), яка судом залучена до матеріалів справи.

15.04.2021 року на електронну адресу суду від представника ФОП Маркової Т.П. надійшла відповідь на відзив (вх. № 10481/21), яка судом також була долучена до матеріалів справи № 916/390/21.

15.04.2021р. в судовому засіданні судом була оголошена протокольна ухвала про перерву в підготовчому засіданні до 11.05.2021р. об 11:00 год.

22.04.2021 року Відповідач до суду подано заперечення на відповідь на відзив (вх. №11289/21) та заперечення на клопотання про витребування доказів (вх. № 11290/21), які судом долучені до матеріалів справи.

11.05.2021 року Позивачем подано до суду клопотання (вх. № 12517/21) про перенесення дати судового засідання у зв`язку із зайнятістю адвоката Грицак К.В. у кримінальному провадженні у справах № 522/3697/20 та № 522/17550/18, що знаходяться у провадженні Приморського районного суду м. Одеса.

Розглянувши клопотання Позивача, вислухавши думку Відповідача, суд відмовив у його задоволенні оскільки представником Позивача не зазначено підстав для задоволення клопотання про перенесення судового засідання.

11.05.2021 року в судовому засіданні Господарським судом була проголошена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/390/21 до судового розгляду по суті на 17.05.2021р. о 12:00 год. та на 01.06.2021р. об 11:00 год, про що було відображено в протоколі судового засідання та ухвалою суду від 12.05.2021р. в порядку ст. 120 ГПК України суд повідомив ФОП Маркову Т.П. про дату, час та місце судового засідання по суті.

17.05.2021 року від Позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 13318/21) про витребування доказів, де останній просив витребувати у ОСББ «Кримська 84» в особі голови правління Колодій Т.В. докази надсилання рахунків, доданих до відзиву, на поштову та/або електронну адресу ФОП Маркової Т.П. та документи на підтвердження наявності додаткових витрат ОСББ «Кримська 84», пов`язаних із наданням ФОП Марковій Т.П. доступом.

17.05.2021 року в судовому засіданні судом проголошено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Позивача (вх. № 13318/21) про витребування доказів у зв`язку з відсутністю у Відповідача зазначених у клопотанні документів.

17.05.2021р. у зв`язку із неможливістю завершити розгляд справи по суті, судом була проголошена протокольна ухвала про перерву в розгляді справи по суті до 01.06.2021р. об 11:00 год.

18.05.2021р. постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду апеляційна скарга Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» була залишена без задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №916/267/21 (суддя Желєзна С.П.) - залишена без змін.

01.06.2021р. у зв`язку із неможливістю завершити розгляд справи по суті, судом була проголошена протокольна ухвала про перерву в розгляді справи по суті до 10.06.2021р. о 14:20 год.

В процесі розгляду справи по суті представник Позивача заявлений позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, просив суд у позові відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України Судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися під час судового розгляду як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

10.06.2021р. в судовому засіданні Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Судом встановлено, що ФОП Маркова Т.П. є суб`єктом господарювання у сфері провідного зв`язку, надання інформаційних послуг, ремонту та технічного обслуговування електронного й оптичного устаткування. Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 14.04.2011р. №162 ФОП Маркова Т.П. внесена до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за №2130, із видом діяльності: технічне обслуговування та експлуатація власних телекомунікаційних мереж, надання послуг доступу до інтернету.

Судом також встановлено, що ФОП Маркова Т.П., з метою постачання телекомунікаційних послуг, зокрема, у будинку АДРЕСА_2 , розмістила у цьому будинку обладнання.

З 01.10.2017 року на підставі Акту приймання-передачі багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що обліковується на балансі КП ЖКС «Північний», будинок АДРЕСА_2 був переданий в управління ОСББ «Кримська 84».

01.11.2019р. між ОСББ «Кримська 84» (Власник інфраструктури) та ФОП Марковою Т.П. (Замовник) було укладено Договір про доступ до інфраструктури об`єктів доступу, відповідно до п.1.1 якого Замовник замовляє та сплачує, а Власник інфраструктури надає Замовнику право доступу до інфраструктури об`єкта обмеженого невиключного платного строкового користування спільним майном багатоквартирного будинку на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п.1.2 Договору доступ надається до наступного об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: щодо підвалу, тех. поверху, шахт, каналів і електрощитків, призначених для розміщення мереж і обладнання низької напруги, та письмово узгоджується сторонами у додатку до цього Договору.

Відповідно до п.1.5 Договору компенсація за спожиту електроенергію телекомунікаційним обладнанням замовника на об`єктах доступу власника інфраструктури входить у розмір плати, яку сплачує замовник та окремо не нараховується.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що 2власник інфраструктури має право: встановлювати та отримувати плату за доступ до елементів інфраструктури об`єкту доступу, згідно чинного законодавства; контролювати хід виконання Замовником робіт відповідно до цього Договору; вимагати від Замовника у порядку, встановленому Договором, усунення порушень, виявлених за результатами перевірки виконання робіт, що здійснюються відповідно до Договору; укладати із Замовником Договір з доступу після досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов Договору з доступу; розривати Договір у передбачених договором та/або законодавством випадках.

Між тим, відповідно до п.п. 2.4.11. п. 2.4. Договору замовник зобов`язаний, зокрема, своєчасно сплачувати плату за доступ до інфраструктури об`єкта доступу.

Згідно п.3.2 Договору сума за користування доступом до об`єкту інфраструктури сплачується щомісячно в розмірі 400 грн на місяць без податку на додану вартість.

За умовами п.3.4 Договору відшкодування нараховується з 01.10.2017р., що становить на 31.10.2019р. включно суму - 10 000 грн. та сплачується Замовником у 5 денний термін з моменту підписання Договору сторонами.

Підставою для внесення Замовником Власнику плати за користування доступом до Об`єкту інфраструктури є цей Договір та надання власником рахунків (п. 3.5. Договору від 01.11.2019р.).

Пунктом 4.5. Договору сторони передбачили, що у разу порушення Замовником вимог п.п. 2.4.1. - 2.4.11.3.2. - 3.4., 4.2 цього Договору Власник має право достроково розірвати цей Договір у порядку, визначеному п. 5.3 цього Договору.

За умовами п.5.1, п.5.2 Договору цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019р., а в частині грошових зобов`язань між сторонами - до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна сторона не заявить іншій стороні про відмову від подовження цього Договору, цей Договір вважається подовженим на тих самих умовах строком на один рік.

Відповідно до п. 5.4. Договору у разу порушення Замовником вимог п.п. 2.4.1.-2.4.11., 3.2.-3.4., 4.2. цього Договору Власник має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей Договір, попередивши про це оператора за 30 (тридцять) календарних днів.

При цьому, пунктом 5.5. Договору сторони передбачили, що у разі припинення або розірвання цього Договору: Власник має право від`єднати Обладнання Замовника від мережі електропостачання з дня, наступного за останнім днем дії цього Договору; Замовник зобов`язаний протягом 10 (десяти) календарних днів демонтувати та вивезти своє обладнання з Об`єкту Власника інфраструктури.

11.01.2021р. на засіданні правління ОСББ «Кримська 84» було прийнято рішення про дострокове розірвання договору № 01/11/2019 від 01.11.2019р., укладеного між ОСББ «Кримська 84» та ФОП Марковою Т.П., в односторонньому порядку.

11.01.2021р. претензією № 11/01/2021 Відповідач повідомив Позивача про дострокове розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку у зв`язку з неналежним виконанням Позивачем по справі вимог п.3.2., 3.3. цього Договору щодо оплати за користування доступом до об`єкту інфраструктури за період з 01.11.2019р. до 01.01.2021р. в розмірі 5600 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 283 від 18.01.2021р. ФОП Маркова Т.П. сплатила ОСББ «Кримська 84» 5600,00 грн. за право доступу до інфраструктури об`єкта згідно договору від 01.11.2019р.

18.01.2021 Марковим О.А., який діяв на підставі довіреності від 11.03.2020р. від імені ФОП Маркової Т.П., було подано начальнику Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України.

Листом від 18.01.2021р. № 18/01/2021 Відповідач повторно повідомив Позивача про прийняте рішення щодо розірвання Договору від 01.11.2019р. в односторонньому порядку достроково у зв`язку з систематичним порушенням з 01.11.2019р. п.п. 1.3., 1.4., 2.4.1, 3.2., 3.3. Договору, а також п. 2.4.11 щодо своєчасної сплати плати за користування доступом до об`єкту ОСББ. При цьому, Відповідач у вказаному листі звернув увагу ФОП Маркової Т.П., що про свої наміри розірвати договір ОСББ «Кримська 84» попередило заздалегідь листом № 11/01/2021 від 11.01.2021р.

Як вбачається з листа-повідомлення № 17/02/2021 від 17.02.2021р. ОСББ «Кримська 84» повідомило ФОП Маркову Т.П., що договір № 01/11/2019 від 01.11.2019р. розірваний в односторонньому порядку та припинив свою дію з 17.02.2021р. Також, Відповідач запропонував Позивачу відключити від мережі електропостачання, демонтувати та вивезти своє обладнання з об`єкту власника інфраструктури протягом 10 днів з моменту розірвання договору та до 28.02.2021р. надати технічну документацію та документи, підтверджуючі право власності на обладнання.

Відповідачем до суду надано рахунок-фактуру № СФ-000008 від 22.10.2019р. про оплату за розміщення обладнання та відшкодування витрат за 20.2017р.-10.2019р. на суму 10000,00 грн., а також рахунки-фактури щодо сплати ФОП Маркової Т.П. щомісячної плати у розмірі 400,00 грн. за розміщення обладнання та відшкодування витрат, а саме: № СФ-0000015 від 01.11.2019р., № СФ-0000016 від 01.12.2019р., № СФ-0000015 від 01.01.2020р., № СФ-0000016 від 01.02.2020р., № СФ-0000017 від 01.03.2020р., № СФ-0000018 від 01.04.2020р., № СФ-0000019 від 01.05.2020р., № СФ-0000020 від 01.06.2020р., № СФ-000002 від 01.07.2020р., № СФ-0000026 від 01.08.2020р., № СФ-0000029 від 01.09.2020р., № СФ-0000030 від 01.10.2020р., № СФ-0000031 від 01.11.2020р., № СФ-0000032 від 01.12.2020р.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В той же час, ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним; примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Частиною 5 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 цього ж Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За умовами частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частино 4 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1).

За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.

У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення доступу до інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі для розташування технічних засобів телекомунікацій з метою забезпечення розвитку інформаційного суспільства в Україні, повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, визначає права та обов`язки осіб, які беруть участь у таких господарських відносинах, визначаються Законом України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

У зв`язку з набранням чинності 04.06.2017 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» № 1834-VIII від 07.02.2017 (надалі - Закон) та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг від 11 квітня 2012р. № 295, що встановлюють загальний порядок здійснення доступу до інфраструктури об`єктів та порядок взаємодії власника (володільця) інфраструктури об`єкта транспорту і замовника доступу, правовідносини сторін щодо доступу до інфраструктури об`єктів доступу регулюються вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону встановлено, що його дія поширюється на відносини між власниками інфраструктури об`єкта доступу всіх форм власності та замовниками, що виникають при доступі до інфраструктури відповідного об`єкта доступу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Укладення договору з доступу здійснюється після видачі замовнику технічних умов з доступу та погодження власником інфраструктури об`єкта доступу проектної документації з доступу. Підставою для укладення договору з доступу є письмове звернення замовника, підписане уповноваженою належним чином його посадовою особою (представником), до якого додаються два примірники таких документів: 1) проектна документація з доступу до інфраструктури об`єкта доступу (засвідчені замовником фотокопії проектної документації з доступу); 2) проект договору з доступу.

Таким чином, ст. 16 вказаного Закону передбачено порядок укладення договору з доступу до інфраструктури об`єкту доступу.

Крім цього, нормою ст. 31 Закону України «Про телекомунікації» передбачається, що доступ до елементів інфраструктури об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики, кабельної каналізації електрозв`язку, будинкової розподільної мережі здійснюється оператором або провайдером телекомунікацій відповідно до Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж».

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» укладення договору з доступу здійснюється сторонами у строк, що не може перевищувати один місяць з дня надходження власникові інфраструктури об`єкта доступу документів, передбачених частиною другою цієї статті. Ухилення від укладення договору з доступу є порушенням цього Закону. Спори, пов`язані з ухиленням від укладення договору з доступу, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу може складатися з одноразової та/або періодичної плати. До одноразової плати за доступ належить виключно плата за розроблення та видачу технічних умов з доступу. Періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону.

Методика визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу має, зокрема, встановлювати:

1) перелік робіт, що мають бути враховані для визначення одноразової плати за доступ;

2) перелік робіт, що мають бути враховані для визначення періодичної плати за доступ;

3) перелік прямих витрат власника інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з утриманням елементів інфраструктури об`єкта доступу, якими користується замовник;

4) механізм визначення розміру плати за доступ у вигляді формули із пропорційним розподілом витрат власника інфраструктури об`єкта доступу між замовниками, якщо вони використовують одні й ті самі елементи інфраструктури об`єкта доступу;

5) коефіцієнт зниження розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу у разі:

а) надання телекомунікаційних послуг у селищах і селах або на депресивних територіях;

б) надання виключно загальнодоступних телекомунікаційних послуг;

6) підстави для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу;

7) механізм визначення плати за транзит кабельних ліній у вигляді формули;

8) строки сплати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу.

Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу поширюються на об`єкти доступу всіх форм власності.

Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу визначається власником інфраструктури цього об`єкта доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідним державним органом влади згідно з цим Законом, і не може перевищувати:

1) за розроблення та видачу технічних умов з доступу - 50 відсотків мінімальної заробітної плати;

2) за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики - 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору - елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць;

3) за доступ до інфраструктури об`єкта будівництва, за користування будинковою розподільною мережею (в місяць за будинок) - 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати для будинків до 100 квартир; 3 відсотки розміру мінімальної заробітної плати для будинків від 101 до 160 квартир; 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати для будинків від 161 квартири і вище;

4) за доступ до елементів інфраструктури об`єкта транспорту - 5 відсотків мінімальної заробітної плати за один канало-кілометр кабельної каналізації електрозв`язку на місяць;

5) за доступ до елементів інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку - 5 відсотків мінімальної заробітної плати за один канало-кілометр кабельної каналізації електрозв`язку на місяць.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом станом на 1 січня поточного року.

Розмір плати за доступ має бути сталим і не може змінюватися протягом одного року з дня укладення договору з доступу. Забороняється встановлення додаткової плати за доступ, крім визначеної цим Законом, після укладення договору з доступу.

1 липня 2015 року набув чинності закон "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Нормами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначаються особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулюються правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління і встановлено, що співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Нормами п. 6 ч. 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено також, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 цього Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", ст. 382, Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що управління багатоквартирним будинком це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 1 ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється виключно його співвласниками. За рішенням співвласників, усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю, або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема: питання про використання спільного майна; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, предметом яких є спільне майно співвласників чи їх частина; визначення обмежень на користування спільним майном.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписи ч.4 ст.74 ГПК України визначають, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.5 ст.13 ГПК України).

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Спір у справі стосується законності одностороннього розірвання Договору про доступ до інфраструктури об`єктів доступу від 01.11.2019р. за ініціативою Відповідача.

Суд відзначає, що оформлене у визначеному відповідним Договором порядку волевиявлення однієї із сторін на дострокове припинення його дії за своїми наслідками є одностороннім правочином про розірвання відповідного договору, а відтак, при його вчиненні мають бути дотриманні встановлені законодавством вимоги, необхідні для чинності такого правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В той же час, недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

В даному випадку, Позивачем як на односторонні правочини, за якими було розірвано Договір вказується на претензію ОСББ «Кримська 84» від 11.01.2021р. №11/01/2021 та лист від 18.01.2021р. №18/01/2021, які на його думку, стосуються одностороннього розірвання Договору з підстав порушення його умов Позивачем приписів п. 1.3., 1.4., 2.4.1., 2.4.11., 3.2., 3.3. Договору.

Однак, системний аналіз змісту наданих листів Відповідача вказує на те, що рішення про розірвання Договору в порядку, визначеному п.п. 5.4.-5.5. Договору, було оформлено саме претензією ОСББ «Кримська 84» від 11.01.2021р. №11/01/2021, в той час як послідуючі листи Відповідача від 18.01.2021р. №18/01/2021 та від 17.02.2021р. №17/02/2021, містять виключно констатацію факту про одностороннє розірвання договору згідно претензії Відповідача від 11.01.2021р. №11/01/2021.

До того ж, за умовами п. 5.4. Договору власнику надано право одностороннього розірвання Договору за наявності порушення замовником вимог п.п. 2.4.1.-2.4.11., 3.2.-3.4., 4.2 цього Договору, попередивши про це оператора за 30 календарних днів.

Тобто, посилання позивача на те, що листом ОСББ «Кримська 84» від 18.01.2021р. №18/01/2021 було оформлено односторонній правочини розірвання Договору є безпідставним, адже такий лист за своїм змістом не породжує правових наслідків у вигляді припинення дії Договору, а виключно ґрунтуються на посиланні щодо оформлення такого рішення (правочину) згідно претензії Відповідача від 11.01.2021р. №11/01/2021 та припиненні дії Договору за спливом 30-тиденного строку.

З огляду на викладене, правові підстави для визнання недійсним листа ОСББ «Кримська 84» від 18.01.2021р. №18/01/2021 відсутні, адже останній не містить притаманних правочину (в т.ч. односторонньому) ознак - не породжує жодних правових наслідків.

Таким чином, односторонній правочин за яким було розірвано Договір від 01.11.2019р., незаконність чого оскаржується Позивачем за поданим до суду позовом, оформлений саме претензією ОСББ «Кримська 84» від 11.01.2021р. №11/01/2021, адже останньому належить право на вчинення відповідних дій згідно п. 5.4 Договору, тому при його вчиненні мали бути дотриманні встановлені законодавством вимоги, необхідні для чинності такого правочину, а передумови вчинення відповідати насамперед приписам п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, яка передбачає можливість одностороннього розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом, у разі порушення іншою особою взятих на себе зобов`язання за таким договором.

Тобто, досліджуючи питання законності вчинення одностороннього правочину про розірвання договору насамперед слід встановити чи передбачено у конкретному випадку право односторонньої відмови від договору в позасудовому порядку, чи дотримано визначеної форми та порядку її вчинення, та чи має місце порушення замовником зобов`язання, яке тягне за собою правові наслідки у такому вигляді.

Пунктом 5.4., укладеного між сторонами справи Договору, було передбачено, що у разі порушення Замовником вимог п.п. 2.4.1.-2.4.11., 3.2.-3.4., 4.2. цього Договору Власник має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей Договір, попередивши про це оператора за 30 (тридцять) календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для одностороннього розірвання Відповідачем договору стало невиконання Позивачем обов`язку щодо своєчасної сплати щомісячної плати за користування доступом до об`єкту інфраструктури в розмірі 400 грн. відповідно до п. 3.3. Договору від 01.11.2019р. протягом тривалого часу.

Між тим, судом встановлено та не заперечується Позивачем, що щомісячна оплата за отриманий доступ до об`єкту інфраструктури в розмірі 400,00 грн. нею не здійснювалась, а заборгованість була сплачена лише після отримання претензії Відповідача від 11.01.2021р. № 11/01/2021.

При цьому, за умовами п.2.4.11 Договору ФОП Маркова Т.П. прийняла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати встановлену цим Договором плату за доступ до інфраструктури об`єкту.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок про те, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Укладаючи Договір про доступ до інфраструктури об`єктів доступу від 01.11.2019р., ФОП Маркова Т.П. погодилася з його умовами. Крім того, невиконання ОСББ «Кримська-84» умов Договору щодо надання Позивачці певних документів, не є підставою для відмови від виконання умов Договору, зокрема, у частині сплати встановленої фіксованої щомісячної плати.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Слід також зауважити, що право на розірвання договору в односторонньому порядку за змістом імперативних положень ст. 651 Цивільного кодексу України означає, що останній може бути розірвано у разі істотного порушення договору іншою стороною. Істотним порушенням є таке порушення, внаслідок якого завдано шкоди іншій стороні, тобто інша сторона була в значній мірі позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Надаючи правову оцінку вказаним Відповідачем порушенням з боку Позивача, суд зазначає, що Відповідачем підтверджено, а Позивачем не спростовано, факт порушення умов п.п. 3.2., 3.3. Договору з боку Позивача, що підтверджує право відповідача на розірвання Договору у односторонньому порядку.

Отже, за встановлених судом обставин систематичної несплати Позивачем плати та істотності порушення умов Договору, на думку суду, наявні всі правові підстави для розірвання Договору від 01.11.2019р. на вимогу однієї із сторін в передбаченому Договором порядку.

Крім того, Позивач не надав до матеріалів справи будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що Договір про доступ до інфраструктури об`єктів доступу від 01.11.2019р. суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Отже, щодо доводів Позивача суд зазначає, що Договір від 01.11.2019 недійсним не визнавався, наразі, в матеріалах справи відсутні докази його недійсності, в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, проте ФОП Маркова Т.П. користувалась наданим доступом, свідомо знаючи про неоплату таких нею таких послуг та порушення зобов`язання зі своєчасності встановленої Договором оплати, а висновки Позивача, що після сплати заборгованості відпали підстави для одностороннього розірвання Договору, на переконання суду, є помилковими.

Інші доводи Позивача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вказаних висновків суду щодо правомірності правочину про розірвання в односторонньому порядку Договору від 01.11.2019р.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни про визнання недійсним одностороннього правочину щодо розірвання Договору про доступ до інфраструктури об`єктів доступу від 01.11.2019р. є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь Позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при подачі позову, відносяться за його рахунок.

Відповідно до ч.9,10 ст.145 ГПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2021р. у справі №916/267/21 належить скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2021р. у справі № 916/267/21, а саме заборону об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Кримська 84» від`єднувати обладнання фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни від мережі електропостачання, яке розміщено за адресою: АДРЕСА_2 , та демонтувати обладнання фізичної особи-підприємця Маркової Тетяни Петрівни, яке розміщено за адресою: АДРЕСА_2 .

3. Судові витрати по справі покласти на Фізичну особу-підприємця Маркову Тетяну Петрівну ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22 червня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський