ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/377/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик", м. Ягодин
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж АВ", м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", м. Київ.
про стягнення коштів в розмірі 780033,62 грн.
за участю представників:

позивача - Терещук В.С., за самопредставництвом;

відповідача - Підвербна І.В., адвокат;

третьої особи - Войцеховський М.Ю., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик", м. Ягодин, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж АВ", м. Харків, про стягнення суми збитків в розмірі 780033,62 грн. Також просить суд покласти на відповідача витрати, пов`язані з проведенням експертного товарознавчого дослідження у розмірі 20000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду 10.02.2021 відкрито провадження у справі № 922/377/21 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.03.2021 о 12:00 год.

25.02.2021 відповідачем, через канцелярію суду надано відзив на позов (вх. № 4679), в якому, заперечуючи проти позову, зокрема, зазначив, що відповідач несе відповідальність за пошкодження вантажу в результаті дорожньо-транспортної пригоди лише в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням. Також у наданому до суду відзиві на позов, відповідач не погодився з сумою заявлених позивачем до стягнення збитків у розмірі 760033,62 грн. та сумою збитків у розмірі 73615,26 грн., витрачених на утилізацію товару.

Ухвалою господарського суду 02.03.2021 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша", м. Київ.

22.03.2021 позивачем надано до суду відповідь на відзив (вх. № 6457), в якій вважає, що заперечення відповідача на позовні вимоги, є необґрунтованими, а, отже, на думку позивача, позовні вимоги доведені ним належним чином та підлягають задоволенню в повному обсязі.

29.03.2021 відповідачем надано до суду заперечення, в порядку ст. 167 ГПК України (вх. № 7082).

Ухвалою господарського суду від 31.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 10 травня 2021 року.

09.04.2021 третьої особою надано до суду пояснення (вх. № 8087), в яких зазначив, що підтримує позицію відповідача стосовно необґрунтованості заявленої позивачем до стягнення суми збитків, проте, зауважив, що право позивача на заявлення вимоги безпосередньо до відповідача є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором страхування.

28.04.2021 позивачем надано до суду відповідь на пояснення третьої особи (вх. № 9734).

Ухвалою господарського суду від 28.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/377/21 до судового розгляду по суті на 12.05.2021 о 10:15 год.

Протокольними ухвалами від 12.05.2021, 02.06.2021 у судових засіданнях, в порядку ст. 216 ГПК України, оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 09.06.2021 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні 09.06.2021 проти позову заперечували, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні учасники судового процесу погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 09.06.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна» на підставі договору про надання транспортно-експедиторських послуг № UА11-1193 від 27 грудня 2018 року було замовлено у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик» (позивач, експедитор) транспортно-експедиторську послугу з організації та забезпечення перевезення вантажу за маршрутом: «з пункту навантаження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Смолигів, вул. Лісова, 3 - в пункт розвантаження: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Тарасівка, вул. Київська, 1-Б», що підтверджується відповідним замовленням № 43828 від 07 квітня 2020 року.

На підставі умов укладеного договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престиж АВ» (виконавець, відповідач) було погоджено заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 18300/00580579 від 07 квітня 2020 року, на підставі якої відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо перевезення вантажу, який належить вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», за маршрутом: «з пункту навантаження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Смолигів, вул. Лісова, 3 - в пункт розвантаження: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Тарасівка, вул. Київська, 1-Б».

Для перевезення вантажу відповідачем було надано автомобіль марки «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням працівника відповідача - водія ОСОБА_1 .

Уповноваженим представником відповідача - водієм ОСОБА_1 було прийнято вантаж до перевезення без зауважень, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 838311785 від 08 квітня 2020 року, № 838333651 від 08 квітня 2020 року, № 838333652 від 08 квітня 2020 року.

Продукція, яка була прийнята перевізником ТОВ «Престиж АВ» до перевезення - майонези та майонезні соуси торгової марки «Торчин» в асортименті загальної кількістю 38046 упаковок та загальною вартістю 686418,36 грн., що підтверджується видатковими накладними № від 08 квітня 2020 року, № від 08 квітня 2020 року, № від 08 квітня 2020 року.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 331657 від 19 квітня 2020 року, водій ОСОБА_1 08 квітня 2020 року о 17 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку міста Києва, не впорався з керування та скоїв зіткнення з автомобілем марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом марки «WIELTON» реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Згідно Постанови Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2020 року, вина водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожнього-транспортної пригоди 08 квітня 2020 року доведена, а його дії підлягають кваліфікації за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року вантаж, який перевозився у напівпричепі марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , зазнав суттєвих пошкоджень, внаслідок чого вантажовідправником - ТОВ «Нестле Україна» було надано розпорядження щодо недоцільності подальшої доставки вантажу вантажоодержувачу та про необхідність повернення вантажу до пункту навантаження за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Смолигів, вул. Лісова, 3.

10 квітня 2020 року, вантажовідправник ТОВ «Нестле Україна» прийняв вантаж, який було повернуто перевізником - ТОВ «Престиж АВ».

З метою належної фіксації факту приймання пошкодженого вантажу, вантажовідправником - ТОВ «Нестле Україна» було організовано комісію у складі представників вантажоодержувача та водія ОСОБА_1 .

Вказаною комісію було здійснено приймання вантажу способом перерахунку місць, під час якого виявлено факт браку та бою вантажу, що було зафіксовано у відповідному акті перевірки отриманої продукції № 84 від 10 квітня 2020 року, який був підписаний членами комісії без зауважень.

Відділом забезпечення якості продукції виробника майонезів та майонезних соусів торгової марки «Торчин» було проведено додаткові дослідження та перевірку зовнішнього вигляду та цілісності споживчих та транспортних упаковок пошкодженої під час перевезення продукції, за результатами чого було прийнято рішення про те, що вказана продукція зазнала порушення оригінального пакування та ця продукція непридатна для реалізації та підлягає утилізації, що підтверджується протоколом додаткових досліджень готової продукції № ДД 18/1.20 від 22 квітня 2020 року та витягом з інструкції від 22 квітня 2020 року.

З метою утилізації продукції, яка була пошкоджена у дорожньо-транспортній пригоді 08 квітня 2020 року та яка була визнана непридатною для реалізації, ТОВ «Нестле Україна» звернулося до спеціалізованої організації - ТОВ "ТСК Рисайклинг Групп".

Згідно листа № 18/06/2020/1 від 18 червня 2020 року позивач належним чином повідомив відповідача про дату та місце утилізації пошкодженої продукції та відповідач направив на місце проведення утилізації свого уповноваженого представника - директора Перевєрзєва Олександра Миколайовича, який був присутній під час проведення утилізації 22 червня 2020 року.

Вартість послуг, сплачених ТОВ «Нестле Україна» за утилізацію пошкодженої продукції складає 73615,26 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 376 від 30 червня 2020 року, актом надання послуг № 384 від 30 червня 2020 року, актом № 1 переробки-зміни фізичних властивостей продукції з метою підготовки її до подальшої утилізації від 26 червня 2020 року, меморіальним ордером № від 02 вересня 2020 року.

Згідно пп. 6.1.9 договору про надання транспортно-експедиторських послуг UА11-1193 від 27 грудня 2018 року, експедитор зобов`язаний оплатити втрати pамовника у розмірі вартості вантажу у випадку його втрати під час перевезення та компенсувати витрати за транспортування за кожен втрачений короб, а також у випадку порушення термінів доставки вантажу, якщо таке порушення призвело до непридатності вантажу та/або неможливості його подальшої реалізації (продажу), про що складається відповідний акт, а також компенсувати замовнику його витрати на утилізацію непридатного вантажу.

Згідно пункту 7.2 договору про надання транспортно-експедиторських послуг № UА11-1193 від 27 грудня 2018 року, експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу та або його упаковки від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу та/або його упаковки при перевезенні у розмірі вартості вантажу.

Згідно пункту 7.10 договору про надання транспортно-експедиторських послуг № UА11-1193 від 27 грудня 2018 року, експедитор несе відповідальність за осіб, які залучаються до виконання даного договору у розмірі і на умовах передбачених чинним законодавством, як за свої власні.

27.04.2020 ТОВ «Нестле Україна» звернулось до ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» з претензією № 55 про відшкодування вартості вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року на суму 686418,36 грн.

ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» було розглянуто, визнано обґрунтованими та задоволено в повному обсязі претензійні вимоги ТОВ «Нестле Україна» на суму 686418,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 662 від 27 липня 2020 року, № 663 від 27 липня 2020 року, № 894 від 28 серпня 2020 року, № 10233 від 28 серпня 2020 року.

Крім того, ТОВ «Нестле Україна» звернулось до ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» з претензією № 90 від 07 серпня 2020 року про відшкодування вартості послуг з утилізації вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року на суму 73615,26 грн.

В свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дженерал Транс Альянс Логістик» було розглянуто, визнано обґрунтованими та задоволено в повному обсязі претензійні вимоги ТОВ «Нестле Україна» на суму 73615,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11024 від 23 жовтня 2020 року.

Згідно п. 6.3 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, виконавець несе повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу.

Згідно п. 6.4 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, кількість та розміри втраченого або зіпсованого чи пошкодженого вантажу визначається на підставі записів в товарно-транспортних накладних та/або складеного у пункті розвантаження у довільній формі акту щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу.

Відповідно до п. 6.5 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, у випадку втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення, вантажоодержувачем складається акт із зазначення виду та кількості втраченого, зіпсованого або пошкодженого вантажу, що підписується уповноваженими представниками вантажоодержувача та представником виконавця (водієм).

Згідно п. 6.6 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, у випадку втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, прийнятого виконавцем до перевезення, сума матеріальних збитків визначається на підставі інформації, наданої вантажовідправником та або вантажоотримувачем, яка має бути належним чином документально підтверджена.

Згідно п. 8.1 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, будь-які спори, що виникають або можуть виникнути у зв`язку з даним договором, сторони вирішують шляхом переговорів.

Згідно п. 8.4 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, до пред`явлення одній із сторін позову, що випливає з даного договору, обов`язковим є попереднє пред`явлення іншій стороні претензій в письмовій формі.

З метою досудового врегулювання даної ситуації, позивачем було направлено відповідачеві претензію № 29.04.2020/7 від 29 квітня 2020 року та претензію № 29.04.2020/7 від 29 квітня 2020 року про відшкодування вартості вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року на суму 686418,36 грн.

Крім того, позивачем було направлено до відповідачеві претензію № 08/09/2020/1 від 08 вересня 2020 року про відшкодування вартості утилізації вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року на суму 73615,26 грн.

Направлені позивачем претензії, залишились без відповідного реагування з боку відповідача.

Для підтвердження розміру матеріальної шкоди, яку було завдано відповідачем пошкодженням вантажу в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року, позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Судова незалежна експертиза України» із заявою про проведення експертного товарознавчого дослідження.

Згідно висновку № ED-1725-6-1670.20 від 29 грудня 2020 року за підписом судового експерта Цепи Юлії Володимирівни (свідоцтво № 1174 від 31 жовтня 2007 року, видане на підставі рішення Нейтральної експертної-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження продукції згідно видаткових накладних № від 08 квітня 2020 року, № від 08 квітня 2020 року, № від 08 квітня 2020 року в загальній кількості 38046 шт., що сталось при дорожньо-транспортній пригоді 08 квітня 2020 року, становить 760033,62 грн.

Враховуючи відшкодування позивачем збитків ТОВ "Нестле Україна", позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про відшкодування суми збитків в розмірі 760033,62 грн. та суми витрат, пов`язаних з проведенням експертного товарознавчого дослідження в розмірі 20000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 919 ЦК України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 ЦК України).

Дана норма кореспондується зі ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно із ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

П. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Як свідчать матеріали справи, на підставі умов укладеного договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 28 листопада 2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Престиж АВ» (виконавець, відповідач) було погоджено заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 18300/00580579 від 07 квітня 2020 року, на підставі якої відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо перевезення вантажу, який належить вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Нестле Україна», за маршрутом: «з пункту навантаження: Волинська обл., Луцький р-н, с. Смолигів, вул. Лісова, 3 - в пункт розвантаження: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Тарасівка, вул. Київська, 1-Б».

Як встановлено судом під час судового розгляду, уповноваженим представником відповідача - водієм ОСОБА_1 було прийнято вантаж до перевезення без зауважень, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 838311785 від 08 квітня 2020 року, № 838333651 від 08 квітня 2020 року, № 838333652 від 08 квітня 2020 року.

В ході здійснення перевезення, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 331657 від 19 квітня 2020 року, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_1 08 квітня 2020 року о 17 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку міста Києва, не впорався з керування та скоїв зіткнення з автомобілем марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом марки «WIELTON» реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Згідно Постанови Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2020 року, вина водія ОСОБА_1 у вчиненні дорожнього-транспортної пригоди 08 квітня 2020 року доведена, а його дії знаходяться у причинному зв`язку з наслідками та підлягають кваліфікації за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року вантаж, який перевозився у напівпричепі марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , зазнав суттєвих пошкоджень, внаслідок чого вантажовідправником ТОВ «Нестле Україна» було надано розпорядження щодо недоцільності подальшої доставки вантажу вантажоодержувачу та про необхідність повернення вантажу до пункту навантаження за адресою: АДРЕСА_1 .

Відділом забезпечення якості продукції виробника майонезів та майонезних соусів торгової марки «Торчин» було проведено додаткові дослідження та перевірку зовнішнього вигляду та цілісності споживчих та транспортних упаковок пошкодженої під час перевезення продукції, за результатами чого було прийнято рішення про те, що вказана продукція зазнала порушення оригінального пакування та ця продукція непридатна для реалізації та підлягає утилізації, що підтверджується протоколом додаткових досліджень готової продукції № ДД 18/1.20 від 22 квітня 2020 року та витягом з інструкції від 22 квітня 2020 року.

Відповідно до ст. 924 цього Кодексу, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Ст. 924 ЦК України зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (ч. 1 ст. 924 ЦК України) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (ч. 2 ст. 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Переважному застосуванню підлягають саме норми ст. 924 ЦК України, в частині обов`язку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Згідно з висновками Верховного Суду України у постанові від 23 березня 2016 року, прийнятій у справі №6-2086цс15: перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе , що це сталося не з його вини.

Законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, спричинених непереборною силою. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, не зумовленого непереборною силою, відповідно до ст.924 ЦК України не звільняє перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Матеріалами справи не підтверджено того, що пошкодження вантажу сталося не з вини відповідача або внаслідок обставин, яким він не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Ст. 314 ГК України, ст. ст. 617, 924 ЦК України, передбачені підстави звільнення від відповідальності особи, яка порушила зобов`язання, однак відповідачем не доведено наявності жодної із зазначених у цих статтях підстав звільнення відповідача від відповідальності за спричинення позивачу збитків внаслідок пошкодження вантажу.

З врахуванням вищевикладеного та того, що виконавець не виконав своїх зобов`язань згідно спірного договору та заявки, а саме, не доставив прийнятий до перевезення вантаж вантажоодержувачу, не забезпечив збереження вантажу відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює перевезення вантажів автомобільним транспортом, суд приходить до висновку, що мало місце неналежне виконання зобов`язань відповідачем.

Посилання відповідача в даному спорі на норми ст. 1194 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 910/1978/17, відповідно до якої, зазначає, що він може нести відповідальність за шкоду, завдану пошкодженням вантажу, лише в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, яке має бути здійснене третьою особою, судом відхиляються з огляду на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до даної постанови Верховного Суду, страховик за договором майнового страхування виплатив страхове відшкодування потерпілому - власнику втраченого товару, чим замінив його у договорі транспортного експедирування (у порядку суброгацїї). Тобто, у цій справі досліджувалось питання щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті загального делікту, учиненого щодо власника товару, та одночасно порушення умов договору, внаслідок якого шкоду було заподіяно замовнику за договором транспортного експедирування.

Натомість, у даній справі № 922/377/21, позивач, який не є власником пошкодженого товару, заявив вимоги про відшкодування збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання умов договору про надання транспортних послуг №28/11/2019-1 від 28.11.2019. Тобто, в даних правовідносинах не існує загального (генерального) делікту, оскільки позивач не є власником товару, який зазнав пошкодження в результаті ДТП, а лише вирішується питання про стягнення збитків за договором перевезення.

Згідно пп. 4.1.9 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від 15.11.2019, під час перевезення вантажу відповідач був зобов`язаний забезпечити збереження ватнтажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі в пункті призначення уповноваженій на одержання вантажу особі.

Згідно п. 6.3 договору про надання транспортних послуг № 28/11/2019-1 від Її.11.2019 р., під час перевезення вантажу на відповідача було покладено повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення та до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу.

Таким чином, відповідачем порушено договірні зобов`язання, оскільки відповідач не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що спричинило його пошкодження та, як результат - неможливість подальшого його використання.

Отже, свій позов позивач обґрунтовує положеннями договору перевезення, посилаючись при цьому на ст. ст. 224-226 ГК України, які регулюють порядок відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням умов договору, а не на ст. 1166 та 1194 ЦК України, які стосуються загального (генерального) делікту.

Таким чином, суд вважає, що до правовідносин у справі №922/377/21 не підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, висловлена у справі №910/1978/17, на яку посилається відповідач.

Разом з тим слід зазначити, що законодавство України дійсно передбачає можливість в окремих випадках безпосереднього заявляти вимоги до страховика особою, винною у заподіяння шкоди. Але такі випадки пов`язані виключно із обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц зазначила, що "у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди".

Однак, як свідчать матеріали справи, між третьою особою - ПрАТ "СК "Перша", та відповідачем укладено договір добровільного страхування відповідальності перевізника наземним транспортом, що виключає можливість застосування до відносин між ними положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідних висновків Верховного Суду, пов`язаних із його застосуванням.

При цьому, відповідно до п.7.10 договору страхування, страховик сплачує страхове відшкодування страхувальнику після сплати страховиком суми збитку в повному обсязі згідно претензії (позову).

Тобто, положення договору страхування не передбачають обов`язку третьої особи сплачувати страхове відшкодування на користь позивача та вимагають попередньої компенсації останньому суми збитків самим відповідачем .

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для безпосереднього звернення позивача до третьої особи із вимогами про відшкодування збитків за договором про надання транспортних послуг №28/11/2019-1 від 28.11.2019.

Отже, понесення позивачем збитків, спричинених пошкодженням вантажу загальною вартістю 686418,36 грн. та вартістю послуг за утилізацію пошкодженого товару на суму 73615,26 грн., підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з чим, Товариством з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик" було сплачено на користь власника вантажу - TOB "Нестле Україна", суму 686418,36 грн. - вартості пошкодженого товару, що підтверджується платіжними дорученнями № 662 від 27 липня 2020 року, № 663 від 27 липня 2020 року, № 894 від 28 серпня 2020 року, № 10233 від 28 серпня 2020 року. Також, відповідно до платіжного доручення № 11024 від 23 жовтня 2020 року, ТОВ «Дженерал Транс Альянс Логістик» відшкодувало TOB "Нестле Україна" вартість послуг з утилізації вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року на суму 73615,26 грн.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абз. 1 ч. 3 ст. 22 Кодексу).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Суд наголошує, що відповідно до ст.228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

При відшкодуванні збитків застосовуються загальні умови відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, які передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Заперечуючи проти суми заявлених позивачем до стягнення збитків в розмірі 686418,36 грн. - вартості пошкодженого товару, та 73615,26 грн. вартості послуг з утилізації вантажу, який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року, відповідач посилається на експертний висновок № В-608 від 22.05.2020 Київської торгово-промислової палати, відповідно до якого, наявні розбіжності в документах та кількості утилізованої продукції.

Судом не приймаються дані заперечення відповідача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, наданий відповідачем експертний висновок № В-608 від 22.05.2020 Київської торгово-промислової палати, який був складений після огляд вантажу, який належав клієнту ТОВ "Нестле Україна" та який був пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди 08.04.2020, не було зафіксовано жодним актом чи протоколом за підписом учасників огляду. Крім того, в даному висновку не визначено конкретної суми збитків, завданих власнику майна. Отже, даний висновок, наданий відповідачем, є неналежним та недопустимим доказом та не приймається судом.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що згідно акту перевірки отриманої продукції № 84 від 10 квітня 2020 року, вантажовідправник ТОВ «Нестле Україна» прийняв вантаж, який було повернуто відповідачем у кількості згідно накладної 38046 упаковок, причому комісією у складі представників вантажоодержувача та водія відповідача - ОСОБА_1 одразу фактично встановлено та відбраковано вантаж у кількості 26976 упаковок вантажу, а решту вантажу було переміщено в карантинну зону складу клієнта для проведення додаткових перевірок та досліджень, що підтверджується протоколом додаткових досліджень готової продукції № ДД 18/1.20 від 22 квітня 2020 року, згідно якого було прийнято рішення про те, що вся продукція зазнала порушення оригінального пакування та ця продукція непридатна для реалізації та підлягає утилізації.

Щодо статусу ПрАТ«Волиньхолдінг», працівники якого також приймали участь у процесі огляду вантажу, вбачається, що ця організація є оператором складу готової продукції та сировини - дистрибуційного центру «Смолигів» та ПрАТ«Волиньхолдінг», так само як і ТОВ «Нестле Україна» входять до однієї міжнародної групи компаній «Nestlе S.A.», є пов`язаними особами, та ведуть спільну господарську діяльність.

Щодо підписантів документу «Форма протоколу додаткових досліджень готової продукції № ЛД 18/1.20 від 22 квітня 2020 року", суд зазначає, що даний документ, копія якого додана до позовної заяви, наданий виробником продукції торговельної марки «Торчин» - ПрАТ «Волиньхолдінг» та підписаний наступними підписантами:

- Виконуюча обов`язки начальника відділу забезпечення якості продукції ПрАТ «Волиньхолдінг» - Хвесик Лариса;

- Генеральний директор ПрАТ «Волиньхолдінг» - Пасічник Анна.

Отже, суд вважає, що факт пошкодження та непридатності до реалізації вантажу є належним чином зафіксованим та доведеним позивачем. Протилежного відповідачем не доведено.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. ст. 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

Проаналізувавши матеріали справи та вищевказані норми діючого законодавства, суд вважає доведеними та таким, що підтверджуються поданими до суду доказами понесені позивачем збитки в розмірі 760033,62 грн.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, з якими законодавець пов`язує звільнення перевізника від відповідальності за пошкодження вантажу.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у порушенні своїх зобов`язань щодо збереження вантажу; безпосереднього причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача; самої шкоди та вини, оскільки відповідачем не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, за приписами ст. 614 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Дженерал Транс Альянс Логістик" про стягнення з ТОВ "Престиж АВ" збитків в розмірі 760033,62 грн. є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, тому є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача витрат, пов`язаних з проведенням експертного товарознавчого дослідження в розмірі 20000,00 грн., суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Для підтвердження розміру матеріальної шкоди, яку було завдано відповідачем пошкодженням вантажу в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 08 квітня 2020 року, позивач надав висновок № ED-1725-6-1670.20 від 29 грудня 2020 року за підписом судового експерта Цепи Юлії Володимирівни (свідоцтво № 1174 від 31 жовтня 2007 року, видане на підставі рішення Нейтральної експертної-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України).

Натомість, суд зазначає, що він не є висновком експерта в розумінні ст. 98, 101 ГПК України, оскільки з ньому відсутнє застереження, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч.7 ст. 98 ГПК України) та не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду (ч. 5 ст. 101 ГПК України), а, отже, даний доказ є неналежним доказом, відповідно до ст. ст. 76-78 ГПК України, не брався судом до уваги під час судового розгляду, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача про покладення на відповідача витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 20000,00 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заявлених ТОВ "Дженерал Транс Альянс Логістик" позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 50, 73, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 177, 183, 227, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж АВ" (61052, м. Харків, вул. Ізмайлівська, 11-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик" (07700, Київська область, м. Ягодин, вул. Філатова, 112, ) суму збитків в розмірі 760033,62 грн., судовий збір в розмірі 11400,50 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дженерал Транс Альянс Логістик" (07700, Київська область, м. Ягодин, вул. Філатова, 112, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Престиж АВ" (61052, м. Харків, вул. Ізмайлівська, 11-А, );

Третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30, ).

Повне рішення складено 22.06.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/377/21