ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2021 р. Справа№ 910/19889/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.06.2021 року у справі №910/19889/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021, повний текст якого складено 31.03.2021

у справі №910/19889/20 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання укладеним договору.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі-позивач) звернулось Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-відповідач) про визнання укладеним договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, що обліковується за договором №14/5168/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач як постачальник природного газу, визначений Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII, та позивач є учасниками процедури врегулювання заборгованості згідно з вказаним Законом, а отже укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ між позивачем та відповідачем є обов`язковим в силу вимог даного Закону, однак ухиляється від укладання відповідного правочину та не наводить належних підстав для відмови в його укладанні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 позов задоволено повністю.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосування норм матеріального і процесуального права.

Також скаржник посилається на те, що судом першої інстанції залишено без уваги, що заборгованість за природний газ у даному випадку не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених ст.ст.5,7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII.

Крім того, скаржник стверджує, що включення позивача до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, не підтверджує його право на реструктуризацію заборгованості саме за договором купівлі-продажу та договору про відступлення права вимоги, та не створює обов`язку для відповідача укласти договір про реструктуризацію такої заборгованості.

Також скаржник стверджує, що відступлення первісним кредитором права вимоги до боржника надає новому кредитору право вимагати від боржника виконання обов`язку за зобов`язаннями, не змінює сторону договору та не наділяє нового кредитора статусу постачальника газу, а тому твердження позивача про те, що в результаті укладання між ним та ПАТ «Дніпрогаз» договору відступлення права вимоги відповідач став постачальником позивача за договором купівлі-продажу природного газу є такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021, апеляційну скаргу у справі №910/19889/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 залишено без руху, повідомлено останнього про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19889/20.

17.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, а саме надано докази сплати судового збору (платіжне доручення № від 07.05.2021).

19.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 до перегляду його в апеляційному порядку; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 призначено на 16.06.2021 о 13:45 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ять днів з дня вручення даної ухвали.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2277/21 від 14.06.2021 у зв`язку із перебуванням судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 14.06.2021 - 18.06.2021, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, справу №910/19889/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Тищенко А.І., Шаптала Є.Ю. та розгляд вказаної апеляційної скарги здійснювати у раніше призначеному судовому засіданні 16.06.2021 на 13:45 год.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 16.06.2021, не з`явився, своїх представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомлення їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача.

Позивач також не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

16.06.2021 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

30.11.2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VIII (далі - Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.2 Закону №1730 його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону №1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до пункту 4 якого, формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства;внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

З метою участі у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730 позивач звернувся з заявами від 22.06.2017 № 1500 та від 29.08.2017 №1684 до Мінрегіону про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі - Реєстр).

На підставі вказаних заяв та долучених до них обов`язкових документів, передбачених ч.2 ст.3 Закону №1730, згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.09.2017 №237 позивача як теплопостачальне підприємство з основним видом господарської діяльності «Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря» було включене до Реєстру із обсягом кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом № 1730 в сумі 592 358 884,70 грн та обсягом нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду на заборгованість за спожитий природний газ, електричну та теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилась на 1 липня 2016 року на сукупну суму 288 046 340,80 грн (копія тексту вказаного наказу та додатку до нього, а також листа Департаменту економіки систем життєзабезпечення міністерства від 14.09.2017, містяться в матеріалах справи).

Відповідно до доданих до заяв про включення позивача до Реєстру від 22.06.2017 №1500 та від 29.08.2017 №1684, актів звірки взаємних розрахунків та довідки «Про обсяги та структуру кредиторської заборгованості», до кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню, згідно із Законом № 1730, віднесена заборгованість позивача перед відповідачем, яка обліковується за договором № 14/5160/13 про відступленні права вимоги від 01.11.2013 по договору купівлі - продажу природного газу № 10142/21/124423 від 22.09.2011 та становить: 68 608 300,48 грн (непогашена станом на 31 грудня 2016 року заборгованість за спожитий газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової енергії); 59 968 907,14 грн (сума присуджених на підставі рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 у справі № 32/5005/9762/2012 та від 20.12.2016 у справі № 904/9951/16 штрафних та фінансових санкцій, пов`язаних з виконанням зазначеного договору).

Відповідно до актів звіряння розрахунків від 23.03.2020 та за період 01.06.2020-30.06.2020, сума заборгованості, яка обліковується за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013 щодо договору купівлі - продажу природного газу № 10142/21/124423 від 22.09.2011 на час розгляду справи становила: 60 250 521,76 грн - основний борг; 59 760 280,69 грн - борг по штрафних та фінансових санкціях.

Згідно з ч.4 ст.5 Закону №1730 виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації.

Відповідно до вказаної норми закону Дніпровська міська рада прийняла рішення від 23.10.2019 №10/49 «Про погодження та гарантування реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ КП «Теплоенерго» та підписання відповідного договору про надання місцевої гарантії» (копія рішення додана до матеріалів справи).

Керуючись ст. 5 Закону №1730 позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.06.2020 №1251, в якій повідомив про наявність заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до положень Закону №1730, про погодження проектів договорів та надання гарантії Дніпровською міською радою, долучив відповідний пакет документів, проекти договорів та просив розглянути та погодити в передбачені Законом № 1730 строки.

До заяви доданий підписаний з боку позивача та підписаний (погоджений) уповноваженим представником органу місцевого самоврядування проект типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за формою відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017р. №222, графік погашення заборгованості (додаток до договору); повідомлення про включення до Реєстру; акт звіряння розрахунків, підписаний обома сторонами; рішення Дніпровської міської ради від 23.10.2019 № 10/49.

Відповідно до строків, визначених ч.8 ст.5 Закону № 1730, відповідач повинен був розглянути пропозицію та укласти з КП «Теплоенерго» договір про реструктуризацію протягом 10 календарних днів.

Однак, відповідач відмовився від укладання вказаного договору, листом №26/4-21973/1.1-20 від 23.06.2020 (копія міститься в матеріалах справи) повернув без підписання проекти договорів про реструктуризацію заборгованості та надання місцевої гарантії та повідомив про заборгованість за природний газ яка набута відповідачем за договором № 14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013, заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на цю заборгованість не підлягає врегулюванню на підставах, передбачених ст.ст.5, 7 Закону № 1730, у зв`язку з тим, що така заборгованість виникла з договірних відносин між ПАТ «Дніпрогаз», яке було постачальником газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 у справі №32/5005/9762/2012, предметом розгляду в якій була заборгованість за договором № 10142/21/124423 купівлі - продажу природного газу від 22.09.2011 за газ, поставлений у період з листопада 2011 по лютий 2012, вирішено стягнути з КП «Теплоенерго» на користь ПАТ «Дніпрогаз» 68 608 300,48 грн основний борг, 5 237 411,36 грн пені, 428 972,61 грн інфляційних втрат та 1 682 616,73 грн 3% річних.

01.11.2013 між ПАТ «Дніпрогаз» (первісний кредитор) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (новий кредитор) укладено договір №14/5160/13 про відступлення права вимоги за договором №10142/21/124423 купівлі - продажу природного газу, згідно з пунктом 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора КП «Теплоенерго» за договором на постачання природного газу № №10142/21/124423 від 22.09.2011.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/9951/16 від 20.12.2016 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП «Теплоенерго» про стягнення інфляційних і річних за договором № 10142/21/124423 купівлі - продажу природного газу від 22.09.2011 встановлено, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2013 здійснена заміна стягувача ПАТ «Дніпрогаз» на його правонаступника ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у зв`язку з укладенням 01.11.2013 між ПАТ «Дніпрогаз» (первісний кредитор) та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (новий кредитор) договору про відступлення права вимоги № 14/5160/13, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги до боржника первісного кредитора КП «Теплоенерго» за договором на постачання природного газу №10142/21/124423 від 22.09.2011.

Крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобов`язанням, зазначеним у п.1.1 договору про відступлення права вимоги до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за договором №10142/21/124423 купівлі - продажу природного газу(п.1.2. договору про відступлення права вимоги) (обставини встановлені Рішенням Господарського суду у справі № 904/9951/16 від 20.12.2016).

Частина третя статті 179 Господарського кодексу України визначає, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів - господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Закон № 1730 є спеціальним законом, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Вказаним законом прямо передбачено обов`язок відповідача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав всі необхідні дії для укладання договору про реструктуризацію заборгованості за природний газ, передбачені Законом № 1730, а саме: позивача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; позивачем отримано від органу місцевого самоврядування погодження та гарантії виконання ним зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості; проект договору про реструктуризацію заборгованості складено у відповідності до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 222, заборгованість, яка включена у спірний договір, відповідає вимогам Закону №1730, що також підтверджено рішеннями судів, а сума за договором підтверджена актом звіряння між позивачем та відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як постачальник природного газу, визначений Законом № 1730, та позивач є учасниками процедури врегулювання заборгованості згідно з Законом № 1730, а отже укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ між ними є обов`язковим в силу вимог Закону № 1730.

Заборгованість позивача за договором №10142/21/124423 від 22.09.2011, право вимоги якої було відступлено відповідачу згідно з договором від 01.11.2013 №14/5160/13, є кредиторською заборгованістю перед постачальником природного газу, та відповідає вимогам Закону №1730.

Доводи скаржника про те, що відповідач не був продавцем за первісним договором купівлі-продажу природного газу №10142/21/124423 від 22.09.2011, жодним чином не впливає на можливість застосування положень Закону №1730 до даних правовідносин, адже, як правильно вказав суд першої інстанції, сфера дії Закону № 1730 не перебуває у залежності від суб`єкта господарювання, який продав відповідні енергоносії, оскільки за змістом ст.2 цього Закону незалежно від суб`єкта господарювання, який продавав відповідні енергоносії та іншого набувача - суб`єкта господарювання за угодою відступлення права вимоги за договором поставки енергоносіїв, дія даного Закону поширюється на всі відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії.

Вказане узгоджується з правою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 02.10.2018 по справі №910/397/18 та від 26.06.2018 по справі №904/2776/13.

Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 25.04.2018 року по справі N2-н-148/09, від 30.11.2020 по справ N905/164/15 та від 16.10.2020 по справі N905/2912/15.

Так, зміна кредитора у договорі № 10142/21/12442 від 22.09.2011 відбулася внаслідок укладеного між ПАТ «Дніпрогаз» (первісний кредитор) та відповідачем (новий кредитор) договору №14/5160/13 від 01,11,2013 про відступлення права вимоги. Крім того, заміна кредитора відбулась також і в процесуальному порядку на підставі ст.52 ГПК України шляхом винесення Господарським судом Дніпропетровської області ухвали від 26.11.2012 у справі №36/5005/1788/2012.

Таким чином, відповідач, як правонаступник ПАТ «Дніпрогаз», перейняв усі правомочності продавця, що випливали з договору №10142/21/124423 від 22.09.2011 купівлі-продажу природного газу, а також є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730.

Скаржником було використано свої права, як нового кредитора за договором №10142/21/124423 купівлі-продажу природного газу, які останньому були передані на підставі договору про відступлення права вимоги №14/5160/13 від 04.11.2013. Вказане відображає рішення Господарського суд Дніпропетровської області від 20.12.2016 у справі № 904/9951/16, яким було стягнуто з позивача на користь відповідача 52 562 632,60 грн штрафних та фінансових санкцій на підставі договору №14/5160/13 від 01.11.2013 про відступлення права вимоги.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в порушення ч.8 ст.5 Закону № 1730 не дотримано строків щодо надання відповіді на заяву позивача №1251 від 03.06.2020 «Щодо реструктуризації заборгованості з спожитий природний газ».

В силу ст.ст.179, 184 Господарського кодексу України, ч. 8 ст.5 Закону №1730 та постанови КМУ від 19.10.2018 № 867 укладення даного виду договору є обов`язком для сторін.

Аналогічні висновки висвітлені в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі N910/18112/19, відповідно до яких: «Компанії не надано права відмови від укладенні договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, а всі розбіжності повинен узгоджуватись відповідно до вимог статті 181 ГК України, з урахуванням строків, зазначених у частині восьмій статті 5 Закону № 1730».

Крім того, відповідно до здійснюваних Верховним Судом висновків, висловлених у постановах від 21,11,2018 по справі № 910/174/18, від 28.03,2019 по справі №922/1001/18 та від 02.10.2018 по справі №910/397/18, відмова від укладення обов`язкового в силу Закону №1730 договору реструктуризації, повинна бути обґрунтована і не може суперечити дотриманим іншою стороною умовам, визначеним зокрема у ст.ст.1, 3, 5 зазначеного Закону. В протилежному випадку така відмова буде вважатися протиправною.

Колегією суддів встановлено, що вимоги ч.7 ст.5 Закону № 1730 дотримано, адже запропонований позивачем договір відповідає затвердженій КМУ типовій формі, а також дотримано вимоги абз.12 ч.1 ст.1, ч.1 ст.3 Закону №1730 та позивач відповідає терміну «учасник процедури врегулювання заборгованості» згідно цього Закону.

Вказані обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних Законом інтересів позивача, оскільки скаржник без належних на те підстав залишив пропозицію підприємства із врегулювання шляхом реструктуризації існуючої за договором №14/5160/13 про відступлення права вимоги від 01.11.2013 заборгованості без задоволення. Тим самим порушив права останнього на подальше списання в порядку ч.3 ст.5 та ч.1 ст.7 Закону № 1730 нарахованих на таку заборгованість неустойки, інфляційних витрат та 3% річних.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/19889/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/19889/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 23.06.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко