ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Справа № 923/433/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕПЛАЙ", с. Великий Омеляник, Луцький район, Волинська область, ,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", м. Херсон, ,

про стягнення 1351773,08 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

У відповідності до ч.3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Обставини справи.

02 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕПЛАЙ" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" суми заборгованості у розмірі 864869,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору поставки №04/09/2017РІ від 04 вересня 2017 року, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. За розрахунками позивача сума основного боргу становить 796129,54 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 22333,81 грн. - 3% річних та 46405,91грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.04.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 923/433/21 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.04.2021 задоволено клопотання ТОВ "АГРОСЕПЛАЙ" про проведення призначених у справі № 923/433/21 судових засідань в режимі відеоконференції, підготовче засідання у справі № 923/433/21, призначене на 29 квітня 2021 року об 11:00 год., визначено проводити в режимі відеоконференції з Господарським судом Волинської області.

06 квітня 2021 року до суду від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "АГРОСЕПЛАЙ" заборгованість у розмірі 1351773,08 грн., з яких: 1243797,64 грн. - сума основного боргу, 35475,22 грн. - сума 3% річних та 72500,00 грн. - сума інфляційних втрат.

29 квітня 2021 року на суду від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з ТОВ "Зоотехнологія" на користь ТОВ "АГРОСЕПЛАЙ" заборгованість у розмірі 1376602,23 грн., з яких: 1243797,64 грн. - сума основного боргу, 37927,31 грн. - сума 3% річних та 94877,28 грн. - сума інфляційних втрат. Зазначена заява залишена судом без розгляду.

28 квітня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зменшити суму штрафних санкцій та клопотання про розстрочку виконання рішення в частині стягнення суми основного боргу з посиланням на складне фінансове становище, що склалось у зв`язку з запровадженням на території України обмежувальних протиепідемічних заходів. Разом з тим, відповідачем визнано факт поставки товару позивачем та наявність заборгованість та просить суд зменшити суму витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу адвоката. Даний відзив на позовну заяву та клопотання про розстрочку виконання рішення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 29.04.2021 суд оголосив перерву до 16:00 год. 18.05.2021, присутні представники сторін повідомлені про дату та час проведення підготовчого засідання під звукозапис.

Ухвалою від 29 квітня 2021 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та визначив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви ТОВ "АГРОСЕПЛАЙ" про збільшення розміру позовних вимог в розмірі 1351773,08 грн.

18 травня 2021 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивачем надано пояснення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 60000,00 грн. Відповідь позивача прийнята судом до розгляду та залучена до матеріалів справи.

Ухвалою від 18 травня 2021 суд закрив підготовче провадження у справі № 923/433/21 та призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні на 15.06.2021 о 15:00 год.

24 травня 2021 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача. Дану відповідь суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

14 червня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника у призначене судове засідання.

Представники сторін у судове засідання 15.06.2021 не з`явились, про причини неявки позивач суд не повідомив.

Щодо заяви відповідача про відкладення судового засідання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

За приписами ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок відповідачем не виконаний, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування клопотання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у підготовчому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

На переконання суду, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами поважності причин необхідності відкладення судового засідання у справі.

Таким чином, суд відмовляє відповідачу у задоволенні заяви про відкладення судового засідання.

Відповідно до частини 1, 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ. Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади.

Наслідки неявки у судове засідання учасника справи передбачені ст. 202 ГПК України.

Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат, з огляду на подання відповідачем відзиву на позов, поданням позивачем відповіді на відзив відповідача, відсутність клопотань сторін щодо продовження/поновлення строків для подачі доказів, відсутність заявлених учасником справи заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору та прийняття рішення за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 04 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕПЛАЙ" (надалі - позивач або постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір поставки № 04/09/2017 РІ (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця визначену цим Договором продукцію, а саме амінокислоти торгової марки "Evonik" та інші товарні позиції, визначену у п.2.1. Договору, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити Продукцію (п. 1.1. Договору).

Сторонами Договору погоджено, що під Додатками до цього Договору маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені постачальником замовлення покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються постачальником.

Умовами п. 1.2. Договору визначено, що фактична кількість, асортимент та розфасування продукції погоджуються сторонами в Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору постачальник поставляє, а покупець оплачує продукцію за цінами, вказаними у підписаних сторонами специфікаціях.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявила письмово про його розірвання договір вважається пролонгованим на один рік. Кількість таких однорічних пролонгацій даного договору є необмеженою (п. 12 .1 Договору).

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

У випадку несвоєчасної оплати за даним Договором, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п.9.3. Договору).

Пунктом 9.4. Договору встановлено, що за порушення термінів оплати продукції покупець, сплачує постачальнику вартість неоплаченої продукції із врахуванням індексу інфляції.

Позивач зазначає, що на підставі та на виконання умов Договору та Специфікацій до Договору позивачем поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 1845692,44 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено лише частково оплату за отриманий товар, в загальному розмірі 1049562,90 грн., залишок заборгованості за поставлений товар за розрахунками позивача становить 796129,54 грн.

З урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог сума основного боргу становить - 1243797,64грн.

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму 3% річних у розмірі 35475,22 грн. та суму інфляційних втрати у розмірі 72500,22 грн.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 1351773,08 грн. заборгованості.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕПЛАЙ" підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами Договір поставки в силу статті 174 ГК України та статті 11 ЦК України є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Положеннями статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору та Специфікацій, які є невід`ємними частинами Договору поставив відповідачу продукції на загальну суму 1845692,44 грн.

Факт поставки позивачем продукції відповідачу підтверджено доданими до матеріалів справи видатковими накладними, які підписані зі сторони відповідача без будь-яких претензій і зауважень.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар, станом на 05.04.2021 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 1243797,64 грн.

Судом також враховано, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт поставки позивачем товару та наявність вищевказаної заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 1243797,64 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1243797,64 грн. є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3 % річних (т. 2, а.с. 167), та встановлено наявність арифметичних помилок у здійсненому позивачем розрахунку, які призвели до зайвого нарахування 3% річних.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок 3% річних за період з 24.04.2020 по 31.12.2020 та за період з 01.01.2021 по 05.04.2021.

Розрахунок 3% річних має наступні дані:

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання - з 24/04/2020 до 31/12/2020.

1 243 797,64 x 3 % x 252 : 366 : 100

(кількість днів у періоді - 252)

Сума - 25691,56 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання - з 01/01/2021 до 05/04/2021.

1 243 797,64 x 3 % x 95 : 365 : 100

(кількість днів у періоді 95)

Сума - 9711,84 грн..

Отже, за здійсненим судом розрахунком, загальна сума 3% річних складає 35403,40 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних лише у розмірі 35403,40 грн. В іншій частині вимоги щодо стягнення 3% річних заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Також судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат (т.2, а.с.167 на звороті) та встановлено, що за розрахунком суду, сама інфляційних втрат є більшою ніж та, яка нарахована позивачем.

Проте, відповідно до приписів ГПК України суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог, тобто у даному випадку самостійно стягнути суму інфляційних втрат, яка перевищує суму, яка заявлена позивачем до стягнення.

Доказів сплати суми інфляційних втрат у розмірі 72500,22 грн. відповідачем суду не надано.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 72500,22 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення (т.2, а.с. 176-183), суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій тяжкий фінансовий стан, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.

При вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення на певний строк, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Надаючи оцінку викладеним доводами про розстрочку виконання рішення, суд зазначає, що клопотання відповідача не обґрунтоване належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача та дотримання встановленого відповідачем графіку розстрочення.

Суд також враховує ту обставину, що відповідачем до 01.06.2021 не перераховано позивачу 144144,88 грн. заборгованості, яку він сам зобов`язався сплатити відповідно до зазначеного у клопотанні графіку.

Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення, судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу у наданні розстрочки виконання рішення.

Суд також звертає увагу відповідача, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про надання відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 60000,00 грн., то при ухваленні даного рішення суд не вирішує це питання, оскільки у позовній заяві позивачем зазначено, що докази фактично понесених витрат на підтвердження надання адвокатських послуг будуть подані суду із відповідною заявою в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 123 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (73025, місто Херсон, вул. Тираспольська, будинок 31, офіс 409, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕПЛАЙ" (45624, Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вул. Володимирська, будинок 3-Б, ) суму основного боргу у розмірі 1243797,64 грн., суму 3% річних у розмірі 35403,40 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 72500,22 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 20275,52 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам у справі на електронні адреси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Звернути увагу сторін, що у зв`язку з відсутністю асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції Господарським судом Херсонської області зупинено поштову відправку судової кореспонденції.

При необхідності отримання паперової копії процесуальних документів, сторони можуть отримати безпосередньо у Господарському суді Херсонської області.

Рішення складено 30.06.2021.

Суддя С.В. Нікітенко