ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29.06.2021м. ДніпроСправа № 904/2333/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.
за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

від заявника (позивача): не з`явився;
від відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Акціонерного товариства "Елміз" (м. Київ)
про ухвалення додаткового рішення
у справі:
за позовом Акціонерного товариства "Елміз" (місто Київ)
до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (місто Жовті Води, Дніпропетровська область)
про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товару № 707/13/362В від 04.09.2020 у загальному розмірі 408 616 грн. 37 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У березні 2021 року Акціонерне товариство "Елміз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій на момент звернення з нею до суду просило суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість за договором про закупівлю товару № 707/13/362В від 04.09.2020 у загальному розмірі 408 616 грн. 37 коп.
Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 129 грн.25 коп.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Елміз" 386 966 грн. 40 коп. - основного боргу, 13 698 грн. 61 коп. - інфляційних втрат та 6 009 грн. 98 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Від позивача надійшла заява (вх. суду № 23297/21 від 12.05.2021), в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 11 000 грн. 00 коп.

Частиною 2 статті 221 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Так, ухвалою суду від 12.05.2021 прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Елміз" про ухвалення додаткового рішення, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.05.2021.

В подальшому від відповідача надійшла апеляційна скарга (вх. суду № 23747/21 від 14.05.2021) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 14.05.2021 провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "Елміз" про ухвалення додаткового рішення було зупинено до завершення розгляду Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 та повернення матеріалів справи до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 повернуто скаржнику.

18.06.2021 матеріали справи № 904/2333/21 повернулися до Господарського суду Дніпропетровської області.

Враховуючи викладене, а також те, що обставини, які були підставою для зупинення розгляду заяви відпали, ухвалою суду від 22.06.2021 розгляд заяви Акціонерного товариства "Елміз" про ухвалення додаткового рішення було поновлено та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.06.2021.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 31682/21 від 29.06.2021), в якому він просить суд здійснити розгляд поданої ним заяви про ухвалення додаткового рішення без участі представника Акціонерного товариства "Елміз".

Представники позивача (заявника) та відповідача в судове засідання 29.06.2021 не з`явились, при цьому судом враховано клопотання позивача про розгляд заяви без участі його представника, яке було задоволено судом.

Зважаючи на скорочені строки розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, судом, крім надсилання ухвал суду про поновлення розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, було додатково повідомлено учасників справи про день, час та місце розгляду даної заяви, шляхом направлення телефонограм, які залучені до матеріалів справи (а.с. 110).

Суд звертає увагу на те, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 910/5187/19, від 24.03.2020 у справі 904/1975/19.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, згідно з приписами частини шостої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

В даному випадку господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення позивача та відповідача про розгляд даної справи (заяви) судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду адреси та засоби зв`язку з ними.

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, відповідач обізнаний про розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, що вбачається, зокрема, з поштового повідомлення № 392, відповідно до якого ухвала суду про прийняття заяви до розгляду була отримана відповідачем 19.05.2021 (а.с. 101).

Враховуючи обмежений строк розгляду заяви позивача, суд позбавлений можливості відкласти її розгляд на іншу дату.

Отже, враховуючи скорочений строк на розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, а також достатність доказів для розгляду заяви позивача за відсутності представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд вважає за доцільне провести розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення без участі представників сторін, оскільки така неявка відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає такому розгляду.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Акціонерне товариство "Елміз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій на момент звернення з нею до суду просило суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість за договором про закупівлю товару № 707/13/362В від 04.09.2020 у загальному розмірі 408 616 грн. 37 коп.

Також позивач просив суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 129 грн.25 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Елміз"386 966 грн. 40 коп. - основного боргу, 13 698 грн. 61 коп. - інфляційних втрат та 6 009 грн. 98 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

В подальшому, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому просив суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 11 000 грн. 00 коп.

З приводу вказаної заяви суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України:

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

- такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву;

- у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, порядок розподілу судових витрат судом визначений статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, частина 8 якої передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2021 між Адвокатським об`єднанням "Адвокатський центр" (далі - виконавець) та Акціонерним товариством "Елміз" (далі - клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги № 03/03-21/Е (далі - договір, а.с.54-55), відповідно до пункту 1.1. якого виконавець надає клієнту правничу допомогу з представлення інтересів клієнта при розгляді господарського спору за позовом до ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" у всіх судових інстанціях, а також представлення інтересів у всіх органах виконавчої служби та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, що пов`язані з розглядом справи в суді та виконання судових рішень, тощо.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що виконавець надає клієнту правничу допомогу в обсязі та по змісту, зазначеному у додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору встановлення вартості послуг за договором визначається у додатках до договору, що є невід`ємною частиною договору.

Так, 03.03.2021 сторонами було погоджено та підписано додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 03/03-21/Е від 03.03.2021 (далі - додаток № 1, а.с. 56), відповідно до пункту 1 якого сторони погодили, що за договором правничої допомоги №03/03-21/Е від 03.03.2021 надаються послуги по супроводженню звернення АТ "Елміз" до господарського суду з позовом до ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" щодо стягнення заборгованості за поставлений товар, який був поставлений за договором №707/13/362В про закупівлю товару від 04.09.2020.

За умовами пункту 2 додатку № 1 супроводження судової справи у суді першої інстанції складається з (із зазначенням вартості кожної послуги):

- первинна юридична консультація - 1 000 грн. 00 коп.;

- складання претензії № 1 - 1 000 грн. 00 коп.;

- консультація клієнта з метою роз`яснення правової позиції у справі, перспектив її розгляду та процедури стягнення заборгованості - 1 000 грн. 00 коп.;

- аналіз судової практики щодо вирішення аналогічних спорів - 1 500 грн. 00 коп.;

- підготовки заяв по суті справи (позовна заява) та відповідних розрахунків з обґрунтуванням позовних вимог - 5 000 грн. 00 коп.;

- підготовка та систематизація необхідних документів для подання позову - 1 500 грн. 00 коп.;

- участь у двох судових засіданнях першої інстанції - 6 000 грн. 00 коп. по 3 000 грн. 00 коп.

Всього вартість вищевказаних послуг становить - 17 000 грн. 00 коп.

Пунктом 8 додатку № 1 визначено, що виконання умов надання правничої допомоги здійснюється шляхом підписання акту виконаних робіт, який підписується сторонами у 5-денний строк з моменту виконання усіх умов договору.

Як вбачається із наданого акту прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги № 03/03-21/Е від 03.03.2021, сторони підписали 20.04.2021 вказаний акт про наступне: виконавцем надано професійну правничу допомогу по супроводженню адвокатом та представництва інтересів клієнта у першій судовій інстанції за позовом АТ "Елміз" до ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у сумі 386 966 грн. 40 коп., згідно договору про надання правничої допомоги № 03/03-21/Е від 03.03.2021 та додатку №1 від 03.03.2021 до договору, а саме:

1) первинна юридична консультація (вартість послуги - 1 000 грн. 00 коп.);

2) складання претензії № 1 (вартість послуги - 1 000 грн. 00 коп.);

3) консультація клієнта з метою роз`яснення правової позиції у справі, перспектив її розгляду та процедури стягнення заборгованості (вартість послуги - 1 000 грн. 00 коп.);

4) аналіз судової практики щодо вирішення аналогічних спорів (вартість послуги - 1 500 грн. 00 коп.);

5) підготовки заяв по суті справи (позовна заява) та відповідних розрахунків з обґрунтуванням позовних вимог (вартість послуги - 5 000 грн. 00 коп.);

6) підготовка та систематизація необхідних документів для подання позову (вартість послуги - 1 500 грн. 00 коп.) (а.с. 72, 85).

У пункті 2 вказаного акту сторони узгодили, що на момент підписання акту сторони претензій один до одного не мають, результати робіт попередньо узгоджені із замовником у відповідності до договору.

Зазначені докази подані суду в межах строків, визначених частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Оплата наданих послуг правничої допомоги передбачена пунктом 3 додатку № 1, відповідно до якого сторони погодили, що за договором оплата визначена пунктом 2 додатку № 1 здійснюється у повному обсязі, окрім суми участі у судових засіданнях, які оплачуються по факту участі адвоката у судовому засіданні. Сума оплати, без участі у судових засіданнях, становить 11 000 грн. 00 коп., які перераховуються клієнтом на рахунок виконавця протягом 5 робочих днів після підписання договору про надання правничої допомоги № 03/03-21/Е та додатку № 1 до договору. Клієнт має право здійснити оплату одразу всіх послуг, передбачених пунктом 2 та пунктом 4 додатку № 1 - авансовим платежем не враховуючи обов`язкового часу настання подій, зазначених у вказаних пунктах додатку № 1.

При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми статті 126 Господарського процесуального кодексу України, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат.

Слід також відзначити, що адекватність та розумність розміру вказаних витрат вбачається також із їх співмірності із розміром судового збору за подання позовної заяви у даній справі.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, що у даній справі відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 грн. 00 коп., яка заявлена до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 10 785 грн. 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 238, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Акціонерне товариство "Елміз" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вулиця Горького, будинок 2; ідентифікаційний код 14309787) на користь Акціонерного товариства "Елміз" (02096, місто Київ, вул. Бориспільська, будинок 9; ідентифікаційний код 24102142) 10 785 грн. 95 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення підписаний - 30.06.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко