ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа № 911/2337/20

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СКВ, Київська область, Фастівський район, смт. Борова

до Державного підприємства Дослідного господарства Дмитрівка Інституту

садівництва Національної академії аграрних наук України, Київська область,

Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні орендованим майном

за участю секретаря судового засідання Рябоконь О.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю СКВ (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Державного підприємства Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (відповідач) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні орендованим майном відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 02.01.2007 р. № 58.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.08.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.10.2020 р.

Ухвалою господарського суду від 07.10.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження; розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 11.11.2020 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2020 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 14.12.2020 р., викликано в судове засідання, яке відбудеться 14.12.2020 р. уповноваженого представника Національної академії аграрних наук України.

09.12.2020 р. на поштову адресу суду від позивача надійшли пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.12.2020 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 27.01.2021 р., повторно викликано в судове засідання, уповноваженого представника Національної академії аграрних наук України.

18.01.2021 р. через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.01.2021 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 17.02.2021 р.

15.02.2021 р. на поштову адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

15.02.2021 р. на поштову адресу суду від Національної академії аграрних наук України надійшли пояснення щодо залучення останніх в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2021 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 14.04.2021 р.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Лопатіна А.В. на лікарняному, судове засідання у справі № 911/2337/20, призначене на 14.04.2021 р. не відбулось. В подальшому, ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2021 р. призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 26.05.2021 р.

В судове засідання з`явився лише уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача (без надання пояснень щодо причин неявки), належним чином повідомленого про час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

02.01.2007 р. між Державним підприємством "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКВ" (орендар) укладено договір оренди № 58 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно приміщення складу цеху переробки (надалі-майно), площею 289,9 кв.м., розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, що знаходиться на балансі Державного підприємства дослідного господарства Київської дослідної станції ІОБ УААН, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 39745,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч сімсот сорок п`ять гривень). Майно передається в оренду з метою виробництва пружинних блоків (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. договору).

Пунктом 2.4. договору сторони передбачили, що, у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.5. договору обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Згідно із п. 5.7. договору, орендар зобов`язаним, у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству, вказаному орендодавцем, орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Пунктом 6.1. договору сторони встановили, що орендар має право використовувати орендоване майно підприємства відповідно до його призначення та умов цього договору.

Орендодавець зобов`язаний: передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором по акту приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватись орендованим майном на умовах цього договору (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Спори, які виникають за цим договором або в зв`язку із ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку (п. 9.2. договору).

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 02 січня 2007 року до 31 грудня 2007 року включно.

У пункті 10.2. договору вказано, що умови цього договору зберігають силу протягом всього терміну цього договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань.

Згідно із пунктом 10.6. договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем (п. 10.7. договору).

Документами поданими позивачем та не спростованими відповідачем підтверджується виконання орендодавцем вищенаведених умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, в частині передання позивачу (орендарю) та прийняття останнім в оренду спірного майна приміщення складу цеху переробки площею 289,9 кв.м. (акт приймання-передачі приміщення від 02.01.2007 р.).

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 22.12.2010 р. ДП «ДГ Київської дослідної стації ЮБ УААН» було передано у підпорядкування Національному науковому центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».

Наказом Національної академії аграрних наук України №328 від 24.11.2011 р. ДП «ДГ Київської дослідної станції» ННЦ «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства НААН» було реорганізовано в Державне підприємство «Дослідне господарство «Борівське» Національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства НААН.

Постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 24.10.2012 р. Дослідне господарство «Борівське» Національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства НААН» було передано в підпорядкування Інституту садівництва НААН.

Постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 24.02.2016 р. ДП «ДГ «Борівське» ІС НААН було реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва НААН».

Разом з тим, як зазначає позивач, не зважаючи на те, що відповідно до п. 10.7. договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем, Державним підприємством Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, яке з урахуванням вищевказаного, є правонаступником Державного підприємства "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" (орендодавець) не допущено позивача (орендар за договором) до спірного майна, що є перешкодою в користуванні позивачем орендованим майном та здійсненні, відповідно, господарської діяльності. Не допущення позивача відповідачем до користування спірним майном, на переконання позивача, підтверджується копіями актів про не допуск.

Окрім наведеного, позивач стверджує, що на території спірного майна, що є предметом оренди за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 перебуває рухоме майно позивача, що також підтверджується, на переконання позивача, відповідним актом, копію якого додано до позову.

Виходячи із наведеного, позивачем заявлено до відповідача позов про зобов`язання останнього усунути перешкоди у користуванні позивачем орендованим майном відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, шляхом надання вільного доступу до орендованого приміщення складу цеху переробки, що розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, 40.

Відповідачем, в свою чергу, було подано відзив на вищевказаний позов, в якому останній зазначає, що він підпорядковується Інституту садівництва та Національній академії аграрних наук України і є балансоутримувачем всього майна ДП "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук", як його правонаступник. Водночас, відповідач наголошує, що для укладення вищенаведеного договору оренди, у відповідності до чинного на час укладення зазначеного договору, законодавства необхідний був дозвіл Національної академії аграрних наук України, однак такий дозвіл відсутній в доданих до позову документах, а відтак, з урахуванням даних обставин, вказаний договір не було передано відповідачу за актом приймання-передачі договорів оренди від 12.07.2016 р. Крім цього, відповідач також зазначає, що на його переконання, з урахуванням того, що під час укладення договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 було порушено, визначений законодавством порядок укладення договорів оренди, а відтак такий договорів є недійсним з моменту його укладення та не створює юридичних наслідків. Таким чином, на переконання відповідача, жодних договірних відносин з позивачем він не має і не мав, відповідного договору відповідачу передано не було, а також зазначений договір підписано директором ДП "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" з перевищенням повноважень без погодження із Національною академією аграрних наук України.

Позивачем у відповіді на відзив вказано на те, що він не погоджується із доводами відповідача, так як укладений між відповідачем та позивачем договір оренди нежитлового приміщення є чинним, його нікчемність не доведена, як і не встановлена у передбаченому законом порядку його недійсність. Крім цього, як вказує позивач, відповідачем не надано доказів на підтвердження розірвання договору оренди нежитлового приміщення, а тому умови такого договору мають виконуватись належним чином.

Крім наведеного, позивач стверджує, що договір оренди спірного майна погоджено Національною академією аграрних наук України, про що свідчить печатка та підпис уповноваженої особи на договорі оренди, копію якого ним додано до відповіді на відзив. Також, позивач зазначає, що вказаний договір виконується із обох сторін, а також посилається на рішення у справі № 911/4585/13.

Судом встановлено, що позивачем вчинялись заходи спрямовані на досудове врегулювання спірних правовідносин. Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався з вимогою до відповідача та Інституту садівництва і Національної академії аграрних наук України, яким відповідач підпорядковується з вимогою про: надання позивачу доступ до орендованого приміщення приміщення складу цеху переробки, розміщеного за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р. Люксембург у 7-денний строк з дня отримання даної вимоги; повернення позивачу майна, згідно переліку визначеного в додатку № 1 до даної вимоги, яке незаконно притримане відповідачем у 7-денний строк з дня отримання даної вимоги; проведення службового розслідування щодо незаконних дій директора відповідача (копії вимоги від 07.11.2019 р. б/н та доказів її направлення додано до матеріалів справи).

У відповідь на зазначену вимогу, Національна академія аграрних наук України повідомила, що відповідачу, як правонаступнику ДП "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" було передано чинні договори за актом прийому-передачі від 12.07.2016 р., водночас в такому акті серед переліку не було договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58. Поряд із цим, Національна академія аграрних наук України також зазначила, що разом із вказаним актом прийому-передачі договорів відповідачу було передано перелік дебіторів станом на 12.07.2016 р., серед яких міститься позивач із заборгованістю 3519,15 грн., з урахуванням чого академія просить погасити такий борг. При цьому, Національна академія аграрних наук України наголосила на тому, що від відповідача пропозиція погодити договір оренди, укладений з позивачем не надходила, а відтак академія не погоджувала і його пролонгацію. Врахувавши зазначене, також посилаючись на те, що позивачем до вимоги не додано ні копії договору ні документів, що підтверджують право власності на об`єкти, що зазначені в додатку № 1 до вимоги та за даними позивача мають знаходитись у приміщенні складу цеху переробки за адресою: Київська область, Фастівський район, вул. Р.Люксембург, академія зазначила про відсутність підстав задоволення вимоги позивача від 07.11.2019 р. (копія листа від 26.11.2019 р. № 14-146 наявна в матеріалах справи).

Поряд із вказаним, Інститут садівництва повідомив, що відповідно до статуту підприємства відповідача воно є самостійною юридичною особою та здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України, академія та інститут не мають права втручатись в оперативну та господарську діяльність підприємства. Крім цього, Інститут вказав на те, що відповідно до умов договору спори, які виникають за ним та не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку, у відповідності до чинного законодавства України (копія листа від 11.12.2019 р. № 890 наявна в матеріалах справи).

Слід зазначити, що з урахуванням вищенаведених обставин, врахувавши положення частини п`ятої статті 236 ГПК України, судом було ухвалою від 11.11.2020 р. викликано в судове засідання, призначене на 14.12.2020 р. уповноваженого представника Національної академії аграрних наук України.

Разом із тим, Національна академія аграрних наук України на зазначену ухвалу не відреагувала, у зв`язку із чим, ухвалою суду від 14.12.2020 р. повторно викликано в судове засідання, призначене на 27.01.2021 р. уповноваженого представника Національної академії аграрних наук України. А в подальшому, ухвалою від 27.01.2021 р. встановлено строк до 12.02.2021 р. для подання учасниками справи, а також Національною академією аграрних наук України нормативно обґрунтованих та документально підтверджених аргументів, пояснень та міркувань щодо необхідності, або відсутності необхідності, залучення у справу Національної академії аграрних наук України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

15.02.2021 р. від Національної академії аграрних наук України надійшов до суду лист від 10.02.2021 р. № 14-44, в якому академія вказує на те, що так як спір стосується виключно договірних зобов`язань позивача і відповідача, то такий спір може бути вирішений без залучення до участі у даній справі Національної академії аграрних наук України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до частин першої та шостої статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У частині першій статті 761 цього Кодексу передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За змістом статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до частини першої статті 23 зазначеного Закону передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Згідно із частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі оренди, що в разі відчуження власником об`єкта договір оренди припиняється.

Аналогічні положення викладено у частині першій статті 770 ЦК України, за змістом якої у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

У розумінні наведених положень законодавства зміна власника переданого в оренду майна є підставою для переходу до нового власника обов`язків орендодавця. Отже, якщо у договорі відсутня умова про те, що зміна власника орендованого майна є підставою для припинення договору оренди, - новий власник майна автоматично в силу закону набуває прав та обов`язків орендодавця за договором оренди, і цей договір для нього зберігає чинність, незалежно від того, укладали сторони додаткові угоди щодо внесення змін до відповідного договору, чи ні.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2019 р. у справі № 904/7821/17.

Судом встановлено, що договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 не містить умов про припинення такого договору у разі зміни власника майна, що передане за таким договором в оренду позивачу. Поряд із цим, пунктом 10.7. зазначеного договору сторони визначили, що реорганізація орендодавця чи орендаря, або перехід права власності на орендоване майно третім особам, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників), за винятком випадку приватизації орендованого майна орендарем.

Судом враховано, що відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Юридичний аналіз статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" дозволяє зробити висновок про те, що спеціальні норми регламентують здачу в оренду державного та комунального майна та в імперативному порядку визнають продовженим договір оренди на той же строк та на тих же умовах, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору оренди не заявить про припинення або зміну умов договору оренди.

Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.12.2019 р. у справі № 904/7821/17).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, визначених сторонами на власний розсуд, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п. 10.6. договору).

Поряд із зазначеним, матеріали справи не містять доказів звернення ДП "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" (орендодавець) або його правонаступника відповідача до позивача (орендар) із заявою (повідомленням складеним в іншій формі) про припинення або зміну договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, а відтак договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені зазначеним договором.

Разом з тим, не зважаючи на зазначене, відповідачем не допущено позивача до користування майном, що є об`єктом оренди за зазначеним договором, дані обставини підтверджуються, зокрема викладеними у відзиві на позов запереченнями відповідача щодо наявності у позивача права користування таким майном.

Слід зазначити, що суд не приймає як доказ, надані позивачем копії актів, зокрема щодо не допуску позивача на територію орендованого за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 майна, оскільки зазначені акти підписані невідомими особами, а відтак складені в односторонньому порядку і не можуть вважатись допустимими доказами в розумінні положень статті 77 ГПК України.

Що стосується посилання відповідача на те, що договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 не погоджено із Національною академією аграрних наук України, а відтак укладено зі сторони директора орендодавця із перевищенням повноважень, отже такий договір є недійсним з моменту його укладення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд врахував наступне:

Згідно преамбули Закону України Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу він визначає особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук - Української академії аграрних наук, Академії медичних наук України, Академії педагогічних наук України, Академії правових наук України, Академії мистецтв України - та особливості управління державним майном, яке закріплено за установами, організаціями та підприємствами, які перебувають у віданні Національної академії наук України та галузевих академій наук.

За змістом ст. 4 цього Закону галузеві академії наук, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу галузевих академій наук, забезпечують реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, ефективно їх використовують та розпоряджаються цими об`єктами майнового комплексу у межах, визначених законодавством. Галузеві академії наук: надають дозвіл організаціям, що віднесені до відання галузевих академій наук, на укладення договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, що обліковується на балансах їх організацій.

Відповідно до позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.03.2018 р. у справі № 911/2993/16 договір оренди майна, що є державною власністю і закріплене Національною академією аграрних наук України за орендодавцем на праві господарського відання має бути погоджено академією; відсутність дозволу Національної академії аграрних наук України на укладення організацією, що віднесена до відання академії, договору оренди державного майна є підставою для визнання такого договору в судовому порядку недійсним, як такого, що підписаний зі сторони орендодавця директором із перевищенням повноважень, визначених статутом підприємства.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача та/ або Національної академії аграрних наук України до суду із позовом до позивача про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 з підстав наведених відповідачем у відзиві.

Поряд із цим, дійсність договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 не є предметом спору в даній справі, у зв`язку із чим, суд не вправі здійснити перевірку законності та дотримання порядку його укладення.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на вищевказане, судом встановлено, що заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов щодо того, що договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58 не погоджено із Національною академією аграрних наук України, а відтак укладено зі сторони директора орендодавця із перевищенням повноважень, отже такий договір є недійсним з моменту його укладення та не створює юридичних наслідків, в тому числі права користування орендарем відповідним майном, - не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, відносно тверджень позивача, що договір оренди спірного майна погоджено Національною академією аграрних наук України, про що свідчить печатка та підпис уповноваженої особи на договорі оренди, копію якого ним додано до відповіді на відзив; а також, відносно посилання на рішення у справі № 911/4585/13, суд зазначає таке:

До відповіді на відзив додано копію договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 04.01.2005 р. № 32, тобто не договору за яким виникли спірні правовідносини, що є предметом дослідження в даній справі, а відтак, вказані в зазначеному договорі відомості не приймаються судом до уваги під час розгляду даного спору.

Разом з тим, судом враховано, що рішенням господарського суду Київської області від 13.02.2014 р. у справі № 911/4585/13 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю СКВ на користь Державного підприємства Дослідне господарство Борівське Інституту садівництва Національної академії аграрних наук 7 105,27 грн. основного боргу, 657,77 грн. боргу за комунальні послуги, 168,14 грн. трьох відсотків річних, 585,24 грн. пені, зокрема заборгованість за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58.

Зазначеним рішенням суду, яке не було оскаржене і набрало законної сили, встановлено виконання сторонами умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, зокрема орендодавцем в частині передання орендарю майна в користування на праві оренди.

Виходячи із вищевказаного, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено:

По-перше, в силу положень ст. 204 ЦК України договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, за яким Державним підприємством "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" (орендодавець) було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю СКВ (орендар) майно: приміщенням складу цеху переробки (надалі-майно), площею 289,9 кв.м., розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, є правомірним, так як його недійсність не встановлено законом та не визнано судом.

По-друге, в силу положень ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, закріплених в пункті 10.6., з урахуванням того, що відповідач не звертався до позивача у встановлені законодавством та зазначеними умовами договору строки з вимогою про припинення або зміну умов зазначеного договору оренди, такий договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені зазначеним договором.

По-третє, в силу положень статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 770 ЦК України та умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, закріплених в пункті 10.7., Державне підприємство Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (відповідач), як правонаступник Державного підприємства "Дослідне господарство Київської дослідної станції Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук" (орендодавець), набуло обов`язків орендодавця за вказаним договором.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Тлумачення статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочності власника, як користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічного висновку дотримується Верховний суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 02.09.2020 р. у справі № 522/19969/16-ц|61-13225св19.

Виходячи із вищенаведених, встановлених судом обставин, з урахуванням положень чинного законодавства, судом встановлено, що Державне підприємство Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (відповідач) безпідставно перешкоджає користуванню позивачем майном, а саме: приміщенням складу цеху переробки (надалі-майно), площею 289,9 кв.м., розміщеним за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, яке є об`єктом оренди за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, а відтак позивачем обґрунтовано заявлено позов про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем зазначеним майном.

Разом з тим, в даному випадку, позов підлягає задоволенню частково, так як, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем орендованим майном відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна від 02.01.2007 р. № 58, шляхом надання вільного доступу до орендованого приміщення складу цеху переробки, що розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, 40, тоді як, у відповідності до умов зазначеного договору оренди позивач набув прав користування на праві оренди на майно, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, тобто без зазначення № будинку.

Приписами статей 73, 74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування, суд задовольняє позов частково, зобов`язує Державне підприємства Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України усунути перешкоди у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю СКВ орендованим майном відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 02.01.2007 р. № 58, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю СКВ вільного доступу до орендованого приміщення складу цеху переробки, що розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р. Люксембург, а також, з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладає судові витрати на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 231, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державне підприємства Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, буд. 1; ) усунути перешкоди у користуванні Товариством з обмеженою відповідальністю СКВ (08520, Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, 36, кв. 6; ) орендованим майном відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 02.01.2007 р. № 58, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю СКВ вільного доступу до орендованого приміщення складу цеху переробки, що розміщене за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р. Люксембург.

3. Стягнути з Державного підприємства Дослідного господарства Дмитрівка Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (08112, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Дмитрівка, вул. Молодіжна, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СКВ (08520, Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Р.Люксембург, 36, кв. 6; ) 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 22.06.2021 р.

Суддя А.В. Лопатін