ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 Справа № 917/119/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про визнання договору укладеним

За участю представників від позивача: Мирна Р. В.; від відповідача: Ковтун Ю. І.

встановив:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання договору № 42-06/10 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 04.01.2021 укладеним в редакції позивача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач у протоколі розбіжностей безпідставно наполягає на викладенні в пункту 6.1.2 договору умов щодо обмеження пені обліковою ставкою НБУ та необґрунтовано пропонує включити до договору пункт 6.2.6 щодо застосування пені у розмірі однієї облікової ставки НБУ у разі невиконання чи неякісного виконання виконавцем зобов`язань за договором.

Відповідач у відзиві (вхід. № 2409 від 03.03.2021; а.с.71-78) проти позову заперечує посилаючись на те, що:

- розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України;

- відповідач є індивідуальним споживачем, а об`єктом надання послуг централізованого водопостачання за цим договором є нерухоме майно, яке є самостійним об`єктом нерухомості, тобто у даному випадку договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП ПОР «Полтававодоканал» та АТ «Полтаваобленерго» повинен укладатися відповідно до Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - Типового договору), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690;

- укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача лише за умови, що договір відповідає Типовому договору, але у даному випадку умови Типового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не передбачають конкретний розмір неустойки (штрафу) за період неподання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг, у т.ч. і розмір неустойки на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг; посилання позивача на п. 5.4.16 цього проекту Договору, яким неустойка (штраф) встановлюється на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг, є необґрунтованим та неправомірним; встановлення розміру неустойки (штрафу) на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг не врегульовано чинним законодавством;

- замість позову щодо врегулювання наявних розбіжностей щодо змісту п. 6.1.2 цього Договору та доповнення його п.6.2.6, позивач фактично заявив вимогу про визнання укладеним цього Договору у редакції позивача у цілому без урахування протоколу розбіжностей відповідача. Це суперечить положенням статті 187 у Господарського процесуального кодексу України стосовно порядку укладення господарських договорів за рішенням суду, та суперечить вимогам частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у додаткових поясненнях (вхід. № 3308 від 25.03.2021; а.с.83-84) заперечує мотиви відповідача, з огляду на таке:

- при визначенні розміру пені позивач керується положеннями Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» від № 686-ХІV 20 травня 1999 року;

- запропонована відповідачем редакція підпункту 6.2.6. Договору створює протиріччя в частині визначення розміру неустойки, порядку її нарахування та не відповідає умовам типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та Закону України «Про житлово- комунальні послуги».

Відповідач в додаткових поясненнях до відзиву (вхід. № 3684 від 05.04.2021; а.с.96-101) зазначає, що:

- за прострочення платежу за цим Договором, як це встановлено законом, може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. А розмір пені у сумі одного відсотка суми боргу за кожен день прострочення, на якому наполягає позивач, у залежності від суми боргу може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний;

- позивач займає монопольне становище на ринку водопостачання та водовідведення, і як суб`єкт монополії зобов`язаний в силу приписів ст. 10 Закону України «Про природні монополії» забезпечувати надання послуг водопостачання та водовідведення на недискримінаційній основі;

- наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, не повинна змінювати її дійсне правове призначення;

- умови цього Типового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не передбачають конкретний розмір неустойки (штрафу) за період ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг, у т.ч. і розмір неустойки на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг; посилання позивача на пп.5.4.16 цього проекту Договору, яким неустойка (штраф) встановлюється на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг, є необґрунтованим та неправомірним; встановлення розміру неустойки (штрафу) на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг не врегульовано чинним законодавством;

- санкція, викладена позивачем у підпункті 6.1.2. проекту цього Договору, що стосується встановлення розміру пені, а саме: «у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі одного відсотка суми боргу за кожен день прострочення» є ніяк не еквівалентною санкції за ненадання надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг, викладеній КП ПОР «Полтававодоканал» у п. 5.4.16 у наступній редакції цього проекту Договору «Виконавець зобов`язаний самостійно здійснювати перерахунок вартості послуг за період ненадання надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг, а також сплачувати неустойку (штраф, пеню) у розмірі 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг»;

- позивач обрав неналежний спосіб захисту, оскільки замість позову щодо врегулювання наявних розбіжностей щодо змісту п. 6.1.2 цього Договору та доповнення його п.6.2.6 фактично заявив вимогу про визнання укладеним цього Договору у редакції позивача у цілому без урахування Протоколу розбіжностей відповідача.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.58).

За цим позовом ухвалою від 05.02.2021 суд відкрив провадження у справі № 917/119/21, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (а.с.60).

Ухвалою від 02.03.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с.68).

Ухвалою від 06.04.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.105-106).

На клопотання позивача про надання можливості врегулювати спір мирним шляхом суд оголошував перерву в судовому засіданні 26.05.2021 (а.с.130).

Про час та місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 06.04.2021, розписками позивача і відповідача від 22.04.2021, 26.05.2021 (а.с. 107-108, 131).

Сторони примирення не досягли.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення сторін та дослідив всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 23.06.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Згідно із статутом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі КП ПОР "Полтававодоканал", позивач), затвердженого наказом Управління майном обласної ради № 110 від 30.11.2020, це Підприємство створене з метою задоволення потреб територіальних громад полтавської області з централізованого водопостачання та водовідведення. Предметом основної діяльності Підприємства є забір, очищення та постачання води, каналізація, водовідведення та очищення стічних вод.

За даними офіційного веб-сайту Антимонопольного комітету України Комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» внесено до Переліку суб`єктів природних монополій, з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території Полтавської області.

КП ПОР "Полтававодоканал" звернулося до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі АТ "Полтаваобленерго", відповідач) з листом від 11.12.2020 № 1698 з пропозицією про укладення договору № 42-6 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі Договір). До цього листа додано два примірники проекту вказаного договору (а.с.36).

Вказаний лист та проекти договору відповідач отримав 16.12.2020, про що свідчить напис юрисконсульта Мазур В. В. на екземплярі супровідного листа (а.с.36).

АТ "Полтаваобленерго" 04.01.2021 підписав вказаний договір та додатки до нього, з протоколом розбіжностей та зазначив на договорі номер № 42-6/10 (а.с.38-50).

В протоколі розбіжностей відповідач запропонував викласти п. 6.1.2 в іншій редакції: «несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати у розмірі одної облікової ставки НБУ, що діяла в період не виконання Споживачем зобов`язань по сплаті, за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу, відповідно до ЗУ «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій». Пеня нараховується в порядку, що визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.» (а.с.38-39).

Також протоколі розбіжностей відповідач запропонував доповнити договір п. 6.2.6 в такій редакції: «У разі ненадання послуг, надання їх в неповному обсязі або неналежної якості Виконавець проводить перерахунок вартості послуги у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та сплачує споживачеві за кожний день невиконання зобов`язань, неналежного виконання пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період невиконання або неякісного виконання Виконавцем зобов`язань по Договору» (а.с.38-39).

Листом від 05.01.2021 № 10-71/130 відповідач повернув позивачу один екземпляр Договору № 42-6/10, підписаний з відміткою про складення протоколу розбіжностей, та два екземпляри протоколу розбіжностей до Договору (а.а.37-50). Вказаний лист отриманий позивачем 11.01.2021, що підтверджено відміткою позивача на листі (а.с.37).

Протокол розбіжностей позивач не підписав, а звернувся до суду з позовом, в якому прохає визнати укладеним договір № 42-6/10 в редакції позивача.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Iнші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

В п. 6 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 5 липня 2019 р. № 690, вказано, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги

Отже, вимога про обов`язковість укладення спірного договору встановлена у діючому законодавстві.

Відповідно до ч. 2 ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Згідно з вимогами частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, у резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст. 12 зазначеного Закону. У разі такої відмови відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.10.2018 у справі № 910/15590/17 та у постанові від 27.02.2020 у справі № 904/1983/19, про те, що суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить що існують правовідносини в силу яких сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього.

Як було встановлено судом, АТ "Полтаваобленерго" 04.01.2021 підписав спірний договір та додатки до нього з протоколом розбіжностей, в якому запропонував викласти п. 6.1.2 в іншій редакції та запропонував доповнити договір пунктом 6.2.6 (а.с.38-50).

Зазначене свідчить про те, що відповідач не порушив прав позивача щодо укладення договору, відповідач не ухилявся від укладення договору, узгодив майже всі договірні умови, крім пунктів 6.1.2 та п. 6.2.6.

Тобто, між сторонами існує спір щодо розбіжностей у договорі, а не щодо укладення договору в цілому.

КП ПОР «Полтававодоканал» замість позову щодо врегулювання наявних розбіжностей в частині п. 6.1.2 цього Договору та доповнення його пп.6.2.6, заявило вимогу про визнання укладеним цього договору у редакції позивача у цілому без урахування протоколу розбіжностей відповідача. Це суперечить положенням статті 187 Господарського кодексу України стосовно порядку укладення господарських договорів за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 638 ЦК України вказано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України вказано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.<…> Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В п. 12.1 заявленого у позові проекту договору вказано, що його невід`ємними частинами є додатки № 1, № 2, № 3, № 4, № 6.

Як свідчать подані докази, позивач та відповідач підписали до Договору додаток № 1 «Перелік об`єктів», додаток № 2/1 «Акт розмежування балансової належності мереж водопостачання та водовідведення з визначенням точок передачі послуг по виробничій базі АТ «Полтаваобленерго» за адресою м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5», додаток № 2/2 «Акт розмежування балансової належності мереж водопостачання та водовідведення з визначенням точок передачі послуг по виробничій базі АТ «Полтаваобленерго» за адресою м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 47а», додаток № 2/3 «Акт розмежування балансової належності мереж водопостачання та водовідведення з визначенням точок передачі послуг по виробничій базі АТ «Полтаваобленерго» за адресою с. Щербані, вул. Енергетиків, 17», додаток № 3 «Розрахунок об`ємів послуг по АТ «Полтаваобленерго», додаток № 4 «Звіт показників приладів обліку» (а.с.45-50).

Проте, позивач не включив до прохальної частини позову узгоджений сторонами зміст цих додатків. При цьому, позивач не обґрунтовує підстав невключення цих додатків до тексту договору, який він прохає визнати укладеним у судовому порядку.

Тобто, викладена у прохальній частині позову редакція договору не містить усіх істотних умов щодо яких сторони мали намір досягти згоди, зокрема тексту невід`ємних додатків до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а отже, і самостійно доповнювати викладений у позові текст договору узгодженими сторонами додатками.

Також суд зазначає, що свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною.

У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору або примірного договору, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

В п. 6 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690, вказано, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Оскільки відповідач є індивідуальним споживачем, а об`єктом надання послуг централізованого водопостачання за цим Договором є нерухоме майно, яке є самостійним об`єктом нерухомості, то у даному випадку Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між КП ПОР «Полтававодоканал» та АТ «Полтаваобленерго» повинен укладатися відповідно до Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - Типового договору), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690.

Частиною четвертою статті 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Водночас, слід мати на увазі, що відповідно до статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Тобто, в даному випадку, спірний Договір має бути оформлений відповідно до вимог Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.184 ГК Украни, ст.ст. 7,12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 вбачається, що умови Типового договору набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, спірний Договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, затвердженого органом державної влади, сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови (частина четверта статті 179 ГК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 зі справи № 921/375/17-г/14, у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 904/1983/19.

Відтак, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком відповідача лише за умови, що договір відповідає Типовому договору.

Позивач у позові наполягає на визнання укладеним договору в редакції позивача, у тому числі виклавши п. 6.1.2 договору в розділі 6 пункту 6.1 щодо відповідальності споживача таким чином: « 6.1.2 несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, відповідно до Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» від 20.05.1999 № 686-ХІV».

Суд встановив, що вказаний пункт не відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690, та змісту Типового договору, затвердженого цією постановою.

В п. 27 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 5 липня 2019 р. № 690, встановлено, що «у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином».

В п. 24 Типового договору вказано, що «у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі __ відсотків, але не більш як 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином».

Отже, вказаний у позові п.6.1.2 договору не відповідає змісту п. 27 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690, та не відповідає аналогічним умовам Типового договору.

Також не відповідає вказаним п. 27 Правил та умовам Типового договору, пункт 4.23 спірного договору.

Враховуючи все викладене вище, суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивач сплатив 2270,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 542 від 27.01.2021 (а.с.13). Факт надходження цього судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 28.01.2021 (а.с.59).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 01.07.2021.

Суддя Т. М. Безрук