ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.06.2021 Справа № 905/537/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання - Куц Д.Ф.

Позивач - Державне підприємство "Ржищівський військовий лісгосп".

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінівест" (Укр Форест Індастрі).

Про стягнення 20908,97 грн.

Представники учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

Державне підприємство "Ржищівський військовий лісгосп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінівест" (Укр Форест Індастрі)" (далі - відповідач) про стягнення 20908,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору купівлі-продажу №54 від 01.06.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість в розмірі 16725 грн, 3% річних в розмірі 1362,46 грн, інфляційні втрати 2821,51 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

01.06.2018 між Державним підприємством "Ржищівський військовий лісгосп" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр Форест Індастрі" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №54 (далі - договір), відповідно до п.п.1.1 якого, продавець зобов`язується продати, а покупець купити на умовах франко-верхній склад продавця лісопродукцію, в подальшому товар (а.с.4)

Згідно з п.2.1 договору, поставка товару проводиться по цінах, що діють на момент виписки лісопродукції.

Відповідно до п.3.1 договору, загальна сума договору та кількість товару визначається додатками до договору, які є невід`ємними частинами.

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору, поставка товару по даному договору здійснюється на умовах франко-верхній склад продавця місячними партіями. Термін поставки - 2018 рік.

Відповідно до п.6.1 договору, приймання товару представник покупця повинен здійснити в термін 3-х днів після отримання повідомлення від продавця про наявність підготовленої транспортної партії товару.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця після підписання акту прийому-передачі (п.6.3 договору).

Згідно з п.7.1 договору, платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за місячну партію товару до 5-го числа кожного місяця, протягом якого буде проводитись поставка.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 25.12.2018 (п.11.1 договору).

Позивачем на підтвердження поставки товару надано видаткові накладні №1897 від 19.07.2018 на суму 7800 грн, №1894 від 18.07.2018 на суму 4950 грн, №1700 від 19.06.2018 на суму 3975 грн, товарно-транспортні накладні №00088 від 18.07.2018, №00077 від 19.06.2018, №00089 від 19.07.2018 (а.с.21-23, 37-39).

Листом від 21.01.2020 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про заборгованість за договором №54 від 01.06.2018 (а.с.10).

Відповідь на вказаний лист не надано.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними доказами, які підтверджують здійснення господарської операції, на підставі яких можливо встановити розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, за змістом ч.2 вказаної статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати зокрема такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В той же час, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №916/922/19).

Як зазначалось вище, позивачем на підтвердження здійснення поставки товару відповідачу надані видаткові накладні №1897 від 19.07.2018, №1894 від 18.07.2018, №1700 від 19.06.2018.

Однак, надані накладні не містять відомостей про особу, яка підписала зазначені накладні.

Не містять і надані позивачем видаткові накладні відбитку печатки відповідача.

Не надано позивачем і будь-яких документів які б свідчили про наявність у особи, яка підписала видаткові накладні, повноважень на отриманні товару.

Крім того, видаткова накладна містить виправлення в номері та даті укладання договору, які засвідчені лише позивачем (а.с.37).

За таких обставин, надані позивачем накладні не можуть бути розцінені судом як належний доказ отримання відповідачем товару від позивача.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні (а.с.21-23) також не можуть свідчити про отримання товару відповідачем.

Так, у накладній №00088 від 18.07.2018 зазначається, що водієм є ОСОБА_1 , однак відповідного підпису про прийняття товару до перевезення водієм наведена накладна не містить.

Накладні №00077 та №00089 мітять підписи водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття товару до перевезення, однак позивачем не надано доказів на підтвердження, що саме ці особи є у повноваженими відповідачем на отримання вантажу.

Крім того, жодна з наданих позивачем накладних не містить відомостей про прийняття вантажу уповноваженою особою відповідача із зазначенням посади, ПІБ, накладенням підпису та печатки.

Надане позивачем платіжне доручення №6 від 18.12.2018 суд до уваги не приймає, оскільки платником в цьому дорученні зазначено ТОВ "Гарант Сервіс", яке не є учасником справи.

Крім того, в призначенні платежу зазначено: "за лісо продукцію згідно рах 295 від 18.12.2018 в т.ч. ПДВ 8333,33 грн". В той же час, позивачем не наданих такий рахунок, що унеможливлює встановити, що вказаний рахунок був виставлений саме в межах договору №54 від 01.06.2018.

Інших доказів, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення господарської операції з поставки товару позивачем відповідачем не надано.

Надані позивачем копії податкових накладних, на підтвердження здійснення господарської операції з поставки товару відповідачу, без будь-яких інших доказів на підтвердження виконання позивачем договірних зобов`язань з поставки продукції відповідачу, не можуть вважатись достатніми для висновку про наявність відповідної господарської операції, оскільки їх складання залежить від волевиявлення позивача, а обов`язок коригування отримувачем товару суми податкового кредиту у разі безпідставного складання податкової накладної постачальником законодавством не передбачено.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження здійснення з відповідачем господарської операції з поставки товару за договором від 01.06.2018 №54 є неналежними, оскільки на підставі поданих позивачем доказів неможливо встановити факт поставки товару позивачем відповідачу.

За таких обставин, вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.06.2021.

Суддя О.В. Говорун