РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2021Справа № 910/6110/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "МХП" (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5)

про стягнення 298 738,80 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "МХП" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування розміру дійсної вартості недостачі вантажу у розмірі 298 738, 80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач прийняв до перевезення насіння соняшника насипом відповідно до накладних № 38589594 від 14.01.2021, № 38592259 від 14.01.2021, № 38603072 від 15.01.2021, № 38603080 від 15.01.2021 зі станції Городенка-Завод Львівської залізниці на станцію Ладижин Одеської залізниці, одержувач вантажу - Філія "Внутрішньогосподарський комплекс по виробництву кормів" Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька птахофабрика". Проте, при первинному переважуванні вагонів було виявлено недостачу маси та складені Акти № 555, № 557, № 558 на різницю зерна і продукції від 18.01.2021. У зв`язку з незабезпеченням відповідачем збереженості вантажу під час перевезень, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу розмір дійсної вартості недостачі вантажу у розмірі 298 738, 80 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/6110/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.05.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджується прибуття вагонів на станцію призначення у технічно справному стані зі справними ЗПП вантажовідправника, є очевидним факт того, що підстави для віднесення відповідальності за нестачу вантажу на Укрзалізницю відсутні. Крім того, у відзиві відповідач звертає увагу, що переуступний запис не відповідає вимогам, визначеним Правилами заявлення та розгляду претензій, зокрема, відсутня печатка підприємства та неможливо ідентифікувати юридичну особу, яка здійснила переуступний напис. Відповідач також вважає надані позивачем акти експертизи неналежними та недопустимими доказами, на підставі яких не можливо встановити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, зокрема, щодо технічної справності чи несправності вагону.

08.06.2021 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами позивача та зауважує, що саме перевізник несе відповідальності щодо збереження схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Доказів, які б доводили обставини, що звільняють відповідача від відповідальності, останнім не надано. Позивач звертає увагу, що відсутність печатки на переуступних написах не свідчить про невідповідність їх вимогам, визначеним Правил заявлення та розгляду претензій, адже у відповідності до ст. 58 Господарського кодексу України використання печатки не є обов`язковим. У відповіді позивач також зазначає, що завданням експертизи було визначення кількості насіння соняшнику зважуванням вагона хопера до та після розвантаження, встановлення обставин щодо технічного стану вагону не входило до завдань проведеної експертизи.

18.06.2021 до суду надійшли заперечення відповідача, у яких останній повідомляє, що вагони прибули в комерційному та технічному відношенні справні, з боку позивача були відсутні вимоги щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзду колію, письмової заявки в момент приймання вагонів у пункті не надходило. У запереченнях відповідач також звертає увагу на невідповідність переуступного напису Правилам заявлення та розгляду претензій.

За приписами ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Приватним акціонерним товариством "МХП" (надалі- позивач, відправник) на станції Городенка - Завод Львівської залізниці було передано, а Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - відповідач, перевізник) прийнято до перевезення на станцію призначення Ладижин Одеської залізниці насіння соняшника насипом (надалі- вантаж) для Філії «Внутрішньогосподарський комплекс по виробництву кормів» Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька птахофабрика" (надалі - одержувач).

Переданий до перевезення вантаж прибув на станцію призначення Ладижин Одеської залізниці 18.01.2021 року, та цією ж датою був виданий одержувачу, що підтверджується підписанням ЕЦП на залізничних накладних: № 38589594 від 14.01.2021 року (вагон № 95177960), № 38592259 від 14.01.2021 року (вагон № 95731345), № 38603072 від 15.01.2021 року (вагон № 95731378), № 38603080 від 15.01.2021 року (вагон № 95732335) уповноваженою особою одержувача за довіреністю Білик Р.П.

При первинному переважуванні вагонів на 150-ти тонних вагах одержувача, було виявлено недостачу маси вантажу, а саме: у вагоні № 95177960 - різниця в сторону зменшення на 3050 кг.; у вагоні № 95731345 - різниця в сторону зменшення на 2950 кг.; у вагоні № 95731378 - різниця в сторону зменшення на 4500 кг.; у вагоні № 95732335 - різниця в сторону зменшення на 2950 кг.

Враховуючи недостачу маси вантажу, одержувачем були складені Акти на різницю зерна та продукції від 18.01.2021 року.

19.01.2021 року одержувач звернувся з листом (вих. №11) до начальника Шевченківської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці та Начальника станції призначення Ладижин Одеської залізниці, у якому було повідомлено про виявлену недостачу маси вантажу, а також зазначено про те, що уповноваженими представниками станції призначення Ладижин не було складено комерційного акту щодо встановленої недостачі.

Цією ж датою одержувачем була подана скарга (вих. № 12) начальнику Шевченківської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці, а також зареєстроване звернення до Вінницької торгово - промислової палати (далі - ТПП) із заявкою на проведення експертизи задля визначення маси насіння соняшнику шляхом зважуванням вагона хопера до та після розвантаження.

29.01.2021 року у відповідь на лист та скаргу одержувача від 19.01.2021 Залізницею була надана відповідь (вих.. №03-55/49), відповідно до якої останній, посилаючись на ст. 52 та 111 Статуту залізниць України, повідомив, що питання щодо недостачі вантажу насіння соняшника необхідно вирішувати безпосередньо з вантажовідправником без участі Залізниці.

19.01.2021 експертом Вінницької торгово-промислової палати було складено Акти експертиз, які проведені за участю представника одержувача - начальника відділу залізничного транспорту Безносюк В.В., та представника позивача - регіонального представника Козак С.О.

За доводами позивача, з урахуванням результатів зважування вагонів та заключення експерта Вінницької ТПП, викладених у Актах експертиз № В-18/2, № В-18/4, № В-18/3, № В-18/5, а також з огляду на положення Статуту та п. 27 Правил видачі вантажів, загальна маса недостачі вантажу у вагонах № 95177960, № 95731345, № 95731378, № 95732335 склала 13 830,50 кг (13 900 кг - 0,5% (69,5 кг)), що становить 298 738,80 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Судом встановлено, що відповідно до залізничних накладних №38589594 від 14.01.2021 року (вагон № 95177960), № 38592259 від 14.01.2021 року (вагон № 95731345), № 38603072 від 15.01.2021 року (вагон № 95731378), № 38603080 від 15.01.2021 року (вагон № 95732335) Приватним акціонерним товариством "МХП" на станції Городенка - Завод Львівської залізниці було передано, а Акціонерним товариством "Українська залізниця" прийнято до перевезення на станцію призначення Ладижин Одеської залізниці насіння соняшника насипом для Філії «Внутрішньогосподарський комплекс по виробництву кормів» Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька птахофабрика".

Згідно з ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як встановлено судом, що при прибутті вантажу на станцію призначення Ладижин Одеської залізниці 18.01.2021 року, одержувач здійснив первинне переваження вагонів на 150-ти тонних вагах та виявив недостачу маси вантажу, а саме: у вагоні № 95177960 - різниця в сторону зменшення на 3050 кг.; у вагоні № 95731345 - різниця в сторону зменшення на 2950 кг.; у вагоні № 95731378 - різниця в сторону зменшення на 4500 кг.; у вагоні № 95732335 - різниця в сторону зменшення на 2950 кг, що підтверджується актами на різницю зерна та продукції від 18.01.2021 року.

Статтею 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Після встановлення обставин недостачі вантажу, одержувач звернувся з листом вих. №11 від 19.01.2021 до начальника Шевченківської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці та Начальника станції призначення Ладижин Одеської залізниці, у якому повідомив про виявлену недостачу маси вантажу, а також про не складення уповноваженими представниками станції призначення Ладижин комерційних актів щодо встановленої недостачі.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.01.2021 одержувачем була подана скарга (вих. № 12) начальнику Шевченківської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці.

Відповідно до пункту 16 Правил складання актів у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

У відповідь на вищевказаний лист та скаргу одержувача від 19.01.2021 Залізницею була надана відповідь вих.. №03-55/49 від 29.01.2021 року, відповідно до якої останній, посилаючись на ст. 52 та 111 Статуту залізниць України, повідомив, що питання щодо недостачі вантажу насіння соняшника необхідно вирішувати безпосередньо з вантажовідправником без участі Залізниці.

Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан запірно-опломбувальних пристроїв тощо.

Тобто, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Таким чином, відсутність зауважень у пам`ятках про забирання вагонів не доводить відсутність вини відповідача у недостачі вантажу, зданого йому до перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2021 позивач звернувся до Вінницької торгово-промислової палати для визначення маси насіння соняшнику шляхом зважуванням вагона хопера до та після розвантаження.

Вінницькою торгово-промисловою палатою було проведено експертизу кількості вантажу у вагонах № 95177960, № 95731345, № 95731378, № 95732335, за результатами якої складено відповідні акти експертизи.

Так, Актом експертизи № В-18/2 щодо вагону № 95177960 (маса нетто вантажу 50300 кг., залізнична накладна № 38589594 від 14.01.2021 року) встановлено, що вагон опломбований 4-ма непорушеними ЗПП «Варта-Универсал-М». Відбитки номерів ЗПП відповідають даним, зазначеним у залізничній накладній. Під час зовнішнього огляду вагона - хопера встановлено: всі люки щільно зачинені, виявлено ознаки несанкціонованого доступу до вантажу, а саме пошкодження фіксуючого шплінта гайки кріплення штурвалу середнього вивантажувального люку.

Після зняття ЗПП та відкриття верхніх завантажувальних люків, було виявлено воронку над середнім вивантажувальним люком та наявність чіткого розмежування між вантажем, який завантажувався в суміжні завантажувальні люки.

Потім вагон з насінням був поданий під розвантаження. Після розвантаження вагон - хопер зважений порожнім на тих самих вагонних вагах. За результатами зважування було встановлено, що маса брутто вагона - 71500 кг., маса тари (порожнього вагона) - 24300 кг., маса нетто насіння складає: 71500 кг - 24300 кг = 47200 кг.

Враховуючи наведене вище, експертом було зроблено висновок, що в пред`явленому залізничному вагоні - хопері № 95177960 з 4-ма непорушеними ЗПП відправника знаходилось насіння соняшнику в кількості 47200 кг., що на 3100 кг. менше, ніж зазначено в залізничній накладній відправника товару.

Актом експертизи № В-18/4 щодо вагону № 95731345 (маса нетто вантажу 50350 кг., залізнична накладна № 38592259 від 14.01.2021 року) встановлено, що вагон опломбований 4-ма непорушеними ЗПП «Варта-Универсал-М». Відбитки номерів ЗПП відповідають даним, зазначеним у залізничній накладній. Під час зовнішнього огляду вагона - хопера встановлено: всі люки щільно зачинені, виявлено ознаки несанкціонованого доступу до вантажу, а саме пошкодження фіксуючого шплінта гайки кріплення штурвалу середнього вивантажувального люку.

Після зняття ЗПП та відкриття верхніх завантажувальних люків, було виявлено воронку над середнім вивантажувальним люком та наявність чіткого розмежування між вантажем, який завантажувався в суміжні завантажувальні люки.

Потім вагон з насінням був поданий під розвантаження. Після розвантаження вагон - хопер зважений порожнім на тих самих вагонних вагах. За результатами зважування було встановлено, що маса брутто вагона - 71900 кг., маса тари (порожнього вагона) - 24650 кг., маса нетто насіння складає: 71900 кг - 24650 кг = 47250 кг.

Враховуючи наведене вище, експертом було зроблено висновок, що в пред`явленому залізничному вагоні - хопері № 95731345 з 4-ма непорушеними ЗПП відправника знаходилось насіння соняшнику в кількості 47250 (сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) кг., що на 3100 кг. менше, ніж зазначено в залізничній накладній відправника товару.

Актом експертизи № В-18/3 щодо вагону № 95731378 (маса нетто вантажу 50650 кг., залізнична накладна № 38603072 від 15.01.2021 року) встановлено, що вагон опломбований 4-ма непорушеними ЗПП «Варта-Универсал-М». Відбитки номерів ЗПП відповідають даним, зазначеним у залізничній накладній. Під час зовнішнього огляду вагона - хопера встановлено: всі люки щільно зачинені, виявлено ознаки несанкціонованого доступу до вантажу, а саме пошкодження фіксуючого шплінта гайки кріплення штурвалу середнього вивантажувального люку.

Після зняття ЗПП та відкриття верхніх завантажувальних люків, було виявлено воронку над середнім вивантажувальним люком та наявність чіткого розмежування між вантажем, який завантажувався в суміжні завантажувальні люки.

Потім вагон з насінням був поданий під розвантаження. Після розвантаження вагон - хопер зважений порожнім на тих самих вагонних вагах. За результатами зважування було встановлено, що маса брутто вагона - 70750 кг., маса тари (порожнього вагона) - 24600 кг., маса нетто насіння складає: 70750 кг - 24600 кг = 46150 кг.

Враховуючи наведене вище, експертом було зроблено висновок, що в пред`явленому залізничному вагоні - хопері № 95731378 з 4-ма непорушеними ЗПП відправника знаходилось насіння соняшнику в кількості 46150 (сорок шість тисяч сто п`ятдесят) кг., що на 4500 кг. менше, ніж зазначено в залізничній накладній відправника товару.

Актом експертизи № В-18/5 щодо вагону № 95732335 (маса нетто вантажу 51150 кг., залізнична накладна № 38603080 від 15.01.2021 року) встановлено, що вагон опломбований 4-ма непорушеними ЗПП «Варта-Универсал-М». Відбитки номерів ЗПП відповідають даним, зазначеним у залізничній накладній. Під час зовнішнього огляду вагона - хопера встановлено: всі люки щільно зачинені, виявлено ознаки несанкціонованого доступу до вантажу, а саме пошкодження фіксуючого шплінта гайки кріплення штурвалу першого від перехідної площадки вивантажувального люку.

Після зняття ЗПП та відкриття верхніх завантажувальних люків, було виявлено воронку над першим від перехідної площадки вивантажувальним люком та наявність чіткого розмежування між вантажем, який завантажувався в суміжні завантажувальні люки.

Потім вагон з насінням був поданий під розвантаження. Після розвантаження вагон - хопер зважений порожнім на тих самих вагонних вагах. За результатами зважування було встановлено, що маса брутто вагона - 72250 кг., маса тари (порожнього вагона) - 24300 кг., маса нетто насіння складає: 72250 кг - 24300 кг = 47950 кг.

Враховуючи наведене вище, експертом було зроблено висновок, що в пред`явленому залізничному вагоні - хопері № 95732335 з 4-ма непорушеними ЗПП відправника знаходилось насіння соняшнику в кількості 47950 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) кг., що на 3200 кг. менше, ніж зазначено в залізничній накладній відправника товару.

Таким чином, за результатами зважування вагонів з вантажем та без вантажу (після розвантаження), враховуючи заключення експерта Вінницької ТПП, викладених у згаданих вище Актах експертиз, загальна маса недостачі вантажу у вагонах № 95177960, № 95731345, № 95731378, № 95732335 склала 13900 кг.

Згадані вище Акти експертиз № В-18/2, № В-18/4, № В-18/3, № В-18/5 були зареєстровані у Вінницькій ТПП « 20» січня 2021 року.

Зважування вагонів проводилось у присутності експерта та представників одержувача - начальника відділу залізничного транспорту Безносюк В.В., позивача - регіонального представника Козак С.О., на вагах вагонних тензометричних «Булат-В2-150-М», заводський № 215, з датою державної повірки 13.08.2020 року.

Щодо тверджень відповідача про те, що акти експертизи Вінницької торгово-промислової палати є неналежним та недопустимим доказом, суд зазначає наступне.

Повноваження торгово-промислових палат на складання актів експертизи встановлені частиною першою статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Позивач звернувся до Вінницької торгово-промислової палати для проведення експертизи, як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

Експертизи, які проводяться торгово-промисловими палатами, є незалежними товарознавчими експертизами. Такі експертизи не є судовими, і відповідно на них не розповсюджується законодавство України про проведення судової експертизи.

Враховуючи наведене, акти експертизи Вінницької торгово-промислової палати є належним та допустимим доказом на підставі якого є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Так, відповідно до переуступних написів, зроблених на залізничних накладних №38589594, № 38592259, № 38603072 та № 38603080, за підписами директора та головного бухгалтера одержувача вбачається, що право на пред`явлення претензій та позову передано Приватному акціонерному товариству «МХП».

При цьому, посилання відповідача на те, що вищевказані переуступні написи не відповідають вимогам Правил заявлення та розгляду претензій, не приймаються судом до уваги, оскільки у відповідності до ст. 58-1 Господарського кодексу України використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

За змістом статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідач проти позову заперечує у зв`язку з тим, що втрата вантажу сталась з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Суд зазначає, що статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування й пошкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту і обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Проте, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу сталась не з його вини. Жодних доказів того, що недостача вантажу сталась з вини невстановлених осіб або з незалежних від відповідача причин суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями ст. 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, «норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) щодо насіння соняшника становить 0.5% від маси, зазначеної в перевізних документах».

Таким чином, з урахуванням положень Статуту залізниць України та Правил видачі вантажів, загальна маса недостачі вантажу становить 13 830,50 кг. (13 900 кг. - 0,5% (69,5 кг.).

Відповідно до ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Суд зауважує, що для визначення розміру збитків не є обов`язковим надання доказів понесення витрат з оплати вантажу. Документом, що підтверджує розмір збитків може бути в тому числі довідка про вартість вантажу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/23346/16.

Судом встановлено, що вартість однієї тонни вантажу, що перевозився у вагонах № 95177960, № 95731345, № 95731378, № 95732335 становить 21 600,00 грн. (з урахуванням ПДВ), що підтверджується довідками відправника від 19.01.2021 року № 16/01-960, № 16/01-345, № 16/01-378, № 16/01- 335. Відповідно, вартість 1 кг вантажу становить 21,60 грн. (21 600 грн. /1 000 кг. = 21,60 грн.).

Отже, враховуючи наведене, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку ціни позову та встановив, що останній є вірним, а загальна сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, становить 298 738,80 грн.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмові, речові і електронні докази.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуюче вищенаведене та приймаючи до уваги, що залізницею при перевезенні вантажу не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим виявилась нестача вантажу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "МХП" про стягнення 298 738,80 грн є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця"(03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця (Тверська), 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" (08800, Київська обл., м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1, ідентифікаційний код 25412361) вартість нестачі у розмірі 298 738 грн 80 коп. та судовий збір у розмірі 4 481 грн 08 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.06.2021

Суддя Л. Г. Пукшин