ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Справа№ 910/1014/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 (повний текст складено 10.03.2021)

у справі № 910/1014/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ"

про відшкодування 46 426,71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (далі - ТзДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ", відповідач) про стягнення 46 426,71 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі № 910/1014/21 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 38 403,43 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи вимоги позову, місцевий господарський суд виходив з того, що згідно розрахунку коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу "Renault Lodgy", д/н НОМЕР_1 , який проведений на замовлення відповідача, коефіцієнт становить - 0,53. Місцевим господарським судом здійснено розрахунок страхового відшкодування із врахуванням розрахунку аварійного комісару, відповідно до якого, за висновком місцевого господарського суду з відповідача на користь позивача підлягало стягненню страхове відшкодування у розмірі 38403,43 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" 08.04.2021 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21 скасувати в частині відмови у позовних вимогах і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 270,00 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що місцевим господарським судом при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування необґрунтовано застосовано коефіцієнт фізичного зносу та зазначено, що складові частини кузова, кабіни, рами транспортного засобу "Renault Lodgy", д/н НОМЕР_1 відновлювались ремонтом до настання ДТП, без з`ясування наявності доказів фактичного проведення відновлювального ремонту. Роздіруківка з системи "Audahistory", за твердженням апелянта, не може бути прийнята судом, оскільки не підтверджує здійснення ремонтних робіт.

Також апелянтом зазначено, що аварійний сертифікат (розрахунок коефіцієнту фізичного зносу) не є належним та допустимим доказом згідно ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в підтвердження розміру коефіцієнту зносу транспортного засобу "Renault Lodgy", д/н НОМЕР_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2021 справу № 910/1014/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П., Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 поновлено ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №011101/4600/0000647 від 19.12.2019, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

06.08.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 та "Volkswagen Passat" д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ "СК "Ю.ЕС.АЙ." згідно полісу №200212383.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА", транспортний засіб "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 , який належить Страхувальнику на праві приватної власності.

Вартість відновлювального ремонту на підставі рахунку СТО склала 47 943,30 грн.

За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 00367569 від 27.08.2020 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 46426,71 грн, яке сплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 168610 від 28.08.2020.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2020 у справі №753/13693/20 ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

Відповідно до лімітів полісу №200212383 ліміт за шкоду завдану майну в результаті ДТП становить 130 000, 00 грн.

Таким чином, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи, якою відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2020 у справі №753/13693/20 є ОСОБА_3 .

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ПрАТ "СК "Уніка", з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen Passat" д/н НОМЕР_2 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована відповідачем, згідно відповідного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200212383.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/7449/17 від 05 червня 2018 року.

Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався на адресу відповідача з заявою від 02.09.2020 про виплату страхового відшкодування на суму 46 426,71 грн. Натомість, доказів повної або часткової виплати відповідачем страхового відшкодування до моменту ухвалення даного рішення матеріали справи не містять.

Щодо висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. п. 7.38, 7.39 Методики, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вказував відповідач у відзиві на позовну заяву, підставою для нарахування коефіцієнту фізичного зносу стало те, що згідно даних функції "Audahistory" комп`ютерної програми "Audatex", складові частини кузова, кабіни, рами транспортного засобу "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 , відновлювались ремонтом до настання вищевказаної ДТП - у 2017 році, у зв`язку із чим відповідач самостійно здійснив визначення коефіцієнту зносу відповідно до зазначеної Методики, та встановив, що коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 складає 0,53.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду також зазначає, що засіданням Автотоварознавчої секції методичної і науково-консультативної ради Міністерства юстиції України "Про програмне забезпечення автотоварознавчих досліджень" (протокол № 15 від 10.10.-12.10.2001), серед інших, рекомендовано для використання в автотоварознавчих дослідженнях і складання кошторисів відновлювального ремонту та заподіяння матеріальної шкоди програмний продукт "Аudatex", (http://audatex.ua/), призначений для розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з використанням нормативів заводів виробників та/або незалежних технічних центрів та рекомендованих імпортерами роздрібних цін на запасні частини, та включений до переліку комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням відповідно до додатку № 8 до Методики (п.59).

Водночас доказів фактичного проведення попереднього відновлювального ремонту транспортного засобу "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 , на що вказує відповідач, а саме актів виконаних робіт, рахунків, калькуляцій тощо, матеріали справи не містять.

Разом із тим, з доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля "Renault Lodgy" д/н НОМЕР_1 , вбачається, що даний автомобіль є 2014 року випуску, тобто строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищує 7 років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про недоведеність відповідачем наявності підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0,53, оскільки самі лише дані, що містяться у системі "Audahistory" комп`ютерної програми "Audatex" не слід вважати належними та допустимим доказами у даній справі.

Відтак оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволені позовних вимог є передчасним та необґрунтованим.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі за результатами розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку ти доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

Відповідач заперечив проти задоволення даної вимоги із підстав не обґрунтованості.

Як встановлено судом за результатами розгляду вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: Договір про надання правничої допомоги № 1/20ю від 31.12.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" та Адвокатським Бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт", додаток № 1 до договору, попередній розрахунок витрат на правову допомогу яку позивач очікує понести у разі потреби (страхувальник ОСОБА_1 ) від 20.01.2021, розрахунок витрат на правову допомогу від 20.01.2021, акт надання послуг № 4 від 20.01.2021 з детальним розрахунком та описом робіт (наданих послуг), рахунок № 4 від 20.01.2021, платіжне доручення №001837 від 21.01.2021 на суму 6 000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю КС № 5225/10 від 08.10.2014 та ордеру Серії АІ № 1081744 від 01.01.2021.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Отже, враховуючи викладене, дослідивши надані представником позивача докази, в т.ч. опис наданих послуг, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача в повному обсязі в розмірі 6000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 ч. 1 ст.275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПрАТ "СК "Уніка" підлягає задоволенню, а оскаржуване апелянтом рішення суду першої інстанції у даній справі в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог повністю. Судові витрати щодо розгляду справи в суді першої інстанції покладаються на відповідача, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Судові витрати.

У зв`язку з задоволенням вимог апеляційної скарги позивача, витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21 задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення із Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 8 023,28 грн страхового відшкодування, 2 270,00 грн судового збору, 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити повністю.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 у справі №910/1014/21 залишити без змін.

5. Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А, ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, будинок 6 літ В, ідентифікаційний код 20033533) 3 405,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

7. Матеріали справи №910/1014/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко