ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

22.06.2021м. ДніпроСправа № 904/4657/21
За позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, м. Нікополь Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Шапар Віталія Анатолійовича, м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 792 999,84 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Ільєнко М.Л., представник

Від відповідача: Шапар В.А.

С У Т Ь С П О Р У :

Нікопольська міська рада Дніпропетровської області звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Шапар Віталія Анатолійовича безпідставно збережені кошти в розмірі 792 999,84 грн. за період з 01.05.2018 по 30.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог міська рада зазначає, що на підставі рішення Нікопольської міської ради від 27.06.2003 № 90-7/ХХІV, між Нікопольською міською радою та ТОВ Фірма "Престиж" 16.10.2003 укладено договір оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,4796 га (код цільового використання 1.11.6 - інша комерційна діяльність) на 10 років. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

Додатковою угодою від 25.04.2008 внесено зміни в частині розміру орендної плати.

11.02.2011 між Нікопольською міською радою та ТОВ Фірма "Престиж" укладено договір про розірвання договору оренди на земельну ділянку, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. 16.10.2003 за р. 4798.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за Шапар Віталієм Анатолійовичем з 05.01.2012 зареєстровано право власності на комплекс (1/1 частка власності) по вул. Гетьманська (Дідика), 63 в м. Нікополі. Підставою для виникнення права власності зазначено: договір купівлі-продажу, ВМХ № 152045 р. № 465, 07.07.2010, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Мігунов С.О.; рішення суду, б/н, 17.11.2011, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області; рішення суду, б/н, 07.10.2011, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської обл.; договір дарування, ВРВ №853624 рн. 1005, 22.10.2010, Мігунов С.О., приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу; ухвала суду, б/н, 06.10.2010, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області; рішення суду, б/н, 30.08.2010, Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (деталізована довідка) попереднім власником нерухомого майна було Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Престиж".

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Шапар В.А. зареєстрований 06.02.2007, номер запису: 0005908.

Таким чином, відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, належним чином не оформив правовідносин щодо оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим безпідставно зберіг кошти за рахунок міської ради.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що:

- позивач не надав будь-яких документів, які б підтверджували належність земельної ділянки, розташованої у м. Нікополі по вул. Гетьманській (Дідика), 63 до територіальної громади м. Нікополя та її реєстрацію в Державному земельному кадастрі, а також про реєстрацію земельної ділянки відповідно до вимог ст. 126 Земельного Кодексу та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка по вул. Гетьманській (Дідика), 63 у м. Нікополь внесена до Державного земельного кадастру, а якщо внесена, то речове право на цю ділянку зареєстроване у встановленому законом порядку. Відтак виключена можливість обчислення суми орендної плати та безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за землю;

- позивач здійснив розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки і відповідно розрахунок безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2018 по 30.04.2021 без дотримання вимог нормативно-правових актів. Так позивач визначив нормативну грошову оцінку не на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а з вихідних даних згідно технічної документації, що міститься в листі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі №32-4-0.17-472/120-19 від 11.12.2019.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що земельна ділянка завжди (з моменту створення населеного пункту та визначення його меж) перебувала у комунальній власності та з 2003 року не переходила а ні в державну власність, а ні в приватну власність. Вказане підтверджується і тим, що на підставі рішення сесії Нікопольської міської ради від 27.06.2003р. № 90-7/ХХІV між Нікопольською міською радою, як власником землі та попереднім користувачем, було укладено договір оренди земельної ділянки (16.10.2003) по вул. Гетьманська (Дідика), 63 площею 0,4796 га. (код цільового використання 1.11.6 - інша комерційна діяльність) строком на десять років.

Відповідно до п. 2 Розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Позивач вважає, що посилання відповідача на ст.ст. 79-1, ч.3 ст. 124 ЗКУ, пункт "Г" частини 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій", ч. 2 ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки вони діють на даний час та можуть застосовуються лише в тому випадку, якщо землекористувач здійснить заходи щодо оформлення договору оренди землі.

Нормативна грошова оцінка земель міста Нікополя проведена, а також затверджена відповідна Технічна документація (визначена ціна земель міста), у 2008 році та введена в дію з 01.01.2009, про що зазначено у позовній заяві та відповідному розрахунку заборгованості (відповідні рішення Нікопольської міської ради від 01.08.2008 №40-28/V та від 24.10.2008 №2-3 І/V містяться в матеріалах справи). В листі Держгеокадастру від 11.12.2019 за вих. № 32-4-0.17-472/120-19, а також вказаної розробленої та затвердженої в установленому законом порядку Технічної документації зазначені вихідні дані щодо встановлення ціни спірної земельної ділянки, а саме: базова вартість, економіко-планувальні та зональні коефіцієнти.

Позивач вважає, що вищевказані докази (документи, інформація) є належними доказами законодавчо обґрунтованої ціни землі у місті Нікополі (відповідно до наведених норм Закону України "Про оцінку земель") та розрахунку заборгованості в цілому.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.06.2021. З 01.06.2021 підготовче засідання відкладено на 22.06.2021.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі, з огляду на наступне.

Так, предметом розгляду даної справи є, зокрема, стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у зв`язку із відсутністю належним чином оформлених правовідносин щодо оренди земельної ділянки.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 27 травня 2021 року на підставі частини 3 статті 302 Господарського процесуального кодексу України передала справу № 922/423/19 разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу №922/423/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначила, що існує різний підхід до розуміння та тлумачення положень статті 79-1 ЗК України під час розгляду аналогічних справ щодо стягнення на підставі статей 1212- 1214 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) земельної ділянки.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 у справі № 645/1040/19 (провадження № 61- 1944св20) зазначено про те, що згідно з частинами 1- 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та Закону України "Про Державний Земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справі № 922/536/18, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, у яких наведено правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглядаючи справу № 645/1040/19 (провадження № 61-1944св20) про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати, аналізуючи положення статті 79-1 ЗК України зробив висновок, що для вирішення спорів щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. При цьому, підтвердженням формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, на думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, є наявність двох складових, а саме: кадастровий номер земельної ділянки та реєстрація її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 646/4546/19.

Застосовуючи положення статті 79- 1 ЗК України до правовідносин, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки після реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Так, частина 1 цієї статті чітко зауважує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Згідно з частиною 9 статті 79- 1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Тобто під час розгляду спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати зазначені положення статті 79- 1 ЗК України не можуть застосовуватися окремо, тільки в частині її формування із присвоєнням кадастрового номеру, оскільки лише після державної реєстрації права власності, така земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах № 922/926/19 (постанова від 05.03.2020) та № 922/1453/20 (постанова від 09.03.2021).

Верховний Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.03.2021 у справі № 367/2979/16-а, аналізуючи положення частин 1, 9, 10 статті 79-1 ЗК України зауважив, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, існує різний підхід до розуміння та тлумачення положень статті 79- 1 ЗК України під час розгляду аналогічних справ щодо стягнення на підставі статей 1212- 1214 ЦК України безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання без достатніх правових підстав (без укладення договору оренди) земельної ділянки.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 904/4657/21 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 922/423/19.

Додатково суд роз`яснює сторонам, що згідно статті 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Керуючись пунктом 7 частини 1 статті 228, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Зупинити провадження у справі №904/4657/21 до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах у іншій справі № 922/423/19.

Ухвала набирає законної сили 22.06.2021 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складено - 25.06.2021.

Суддя Н.М. Євстигнеєва