ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 р. Справа №914/186/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кодюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за вих №1496 від 12.04.2021 (вх.№ ЗАГС 01-05/1385/21 від 20.04.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 (суддя П.Т. Манюк, повний текст складено 18.03.2021)

у справі № 914/186/21

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі КЕВ м. Львова), м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства В+К (надалі ПП В+К), м. Львів

про стягнення 89 315, 35 грн

за участю представників учасників справи: не викликалися

В С Т А Н О В И В:

КЕВ м. Львова звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП В+К про стягнення 89 315,35 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі №914/186/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПП В+К на користь КЕВ м. Львова 88 571,29 грн заборгованості з орендної плати; 2 251,08 грн судового збору. В стягненні 744,06 грн з компенсації земельного податку за період з червня по листопад 2020 відмовлено.

Приймаючи вищевказане рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з розрахунку, долученого позивачем до позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідача по договору зі сплати орендної плати, з урахуванням компенсації земельного податку за березень 2020 року та за період з червня по листопад 2020 року становить 88 571,29 грн. Відмовляючи в стягненні заборгованості в розмірі 744,06 грн з компенсації земельного податку за період з червня по листопад 2020 суд зазначив, що позивачем до матеріалів справи не долучено доказів в підтвердження загальної площі земельної ділянки, яка є у користуванні позивача, не надано доказів в підтвердження загального розміру податку на землю, не долучено доказів фактичної сплати податку на землю, та не представлено документально обґрунтованого розрахунку даної плати, що належить компенсації зі сторони відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 744,06 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, КЕВ м. Львова оскаржив його в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. КЕВ м. Львова звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до п.5.15 Договору оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ сторони погодили, що орендар зобов`язаний щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0,00 га. Зважаючи, що площа орендованого майна становить 121,3 кв.м. орендар повинен щомісячно сплачувати земельний податок у розмірі 124,01 грн. Загальна сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за період березень 2020 року та за період з червня по листопад 2020 року, який долучений до матеріалів позовної заяви.

Окрім того, скаржник долучив до матеріалів апеляційної скарги оригінал розрахунку нарахування земельного податку у 2020 році (за договорами оренди), копії податкових декларацій, копію квитанції №2.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 справу № 914/186/21 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КЕВ м. Львова на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі № 914/186/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 28.05.2021 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України.

Позивач та відповідач в строки, визначені судом, жодних заяв та клопотань не подали.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 262 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила таке.

12.03.2010 між КЕВ м. Львова та ПП В+К було укладено договір оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ, згідно з п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення в підвалі, позначені в технічній документації цифрами VII/48,6 кв.м., VIII/26,9 кв.м., XIII/24,5 кв.м., нежитлові приміщення на 1 поверсі, позначені в технічній документації цифрою 1-13/16,9 кв.м., загальною площею 116,9 кв.м., які знаходяться в будинку, позначеному в технічній документації літерою А-4 за адресою: місто Львів, вулиця Театральна, 22 (будівля № 1 військового містечка № 55), що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова та в оперативному управлінні Міністерства оборони України (будинок офіцерів Західного оперативного командування) на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 30.09.2003 у справі № 1/341-15/216, зареєстрованого 04.02.2004 у Львівському обласному держаному комунальному БТІ та ЕО та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 4618342.

Згідно з п. 1.3. договору нерухоме майно орендодавець передає орендарю для використання під розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк 3 роки і більше не раніше дати державної реєстрації договору) та акту приймання-передавання майна.

На виконання п. 2.1. договору сторонами було складено відповідний акт приймання-передачі нерухомого військового майна буд. № 1 в/м № 55 м. Львів, вул. Театральна, 22 площею 116,9 кв.м.

Відповідно до п. п. 3.1.-3.3. договору орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (жовтень 2009 року) на рівні 3 857,70 грн. за результатами конкурсу з врахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. № 786 (із змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (жовтень 2009 р.) 3 637,50 грн. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.5. договору встановлено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 3.6. договору орендна плата у розмірі 100 % перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний реєстраційний рахунок орендодавця в територіальному органі Держаного казначейства щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктами 5.3., 5.16. договору сторони дійшли згоди, що орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату; щомісячно компенсувати орендодавцю кошти у розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0,00 га, на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

Згідно з п.10.1. договір укладено строком на 2 роки та 364 дні, що діє з 01 березня 2010 року по 27 лютого 2013 року включно.

23.09.2010 між КЕВ м. Львова (орендодавець) та ПП В+К (орендар) укладено договір про внесення змін № 21-1/2010/КЕВ до договору оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ, згідно з яким п.10.1 договору викладено у новій редакції, договір укладено строком на 5 років, що діє з 12 березня 2010 року по 11 березня 2015 року включно.

30.06.2015 між сторонами у справі укладено додатковий договір оренди № 21-2/2015/КЕВ до договору оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ, яким внесено зміни зокрема в п.п. 1.1, 3.1., 10.1. договору: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення площею 119,3 кв.м. в будівлі № 1 військового містечка № 55, що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22, вартість якого визначена на 31.12.2014 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 947 850,00 грн (без ПДВ). Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (січень 2015 року) на рівні 12 546,50 грн з урахуванням конкурсної надбавки та моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах, але не нижче орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2015 року) 12 215,42 грн.

02.05.2018 між сторонами у справі укладено додаткову угоду № 21-3/2018/КЕВ до договору оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ (із змінами і доповненнями), якою внесено зміни зокрема в п.п. 1.1, 3.1., 10.1. договору: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно нежитлові приміщення площею 121,3 кв.м. в будівлі № 1 військового містечка № 55, що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22, вартість якого визначена на 30.11.2017 за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 1 676 250,00 грн. (без ПДВ). Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (січень 2018 року) на рівні 22 011,21 грн з урахуванням конкурсної надбавки та моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах, але не нижче орендної плати визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2018 року) 21 480,10 грн. Договір укладено строком до трьох років, що діє з 08 березня 2018 року по 02 березня 2021 року включно.

24.11.2020 КЕВ м. Львова звернувся до відповідача з претензією № 5502, в якій повідомив про заборгованість з орендної плати за договором № 21/2010/КЕВ, та просив її сплатити.

У зв`язку з невиконанням вимог вищевказаної претензії КЕВ м. Львова звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП В+К про стягнення 88 571,29 грн заборгованості з орендної плати та 744,06 грн компенсації земельного податку за березень 2020 року та за період з червня по листопад 2020 року.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося вище, користування нерухомим військовим майном, а саме: нежитловим приміщенням площею 121,3 кв.м. в будівлі № 1 військового містечка № 55, що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Театральна, 22, здійснюється ПП В+К на підставі договору оренди нерухомого військового майна № 21/2010/КЕВ від 12.03.2010 (з подальшими змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з 1, 4 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Умовами п. 3.6. договору визначено, що орендна плата у розмірі 100 % перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний реєстраційний рахунок орендодавця в територіальному органі Держаного казначейства щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 36) заборгованість з орендної плати у орендаря - ПП В+К за період: березень 2020, червень-листопад 2020 з ПДВ становить 88 571,29 грн. Доказів погашення вказаної суми заборгованості відповідачем не подано.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати за березень 2020 року та за період з червня по листопад 2020 року в розмірі 88 571, 29 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відмовляючи в стягненні заборгованості в розмірі 744,06 грн з компенсації земельного податку за період березень 2020 та червень-листопад 2020, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 5.16. договору від 01.03.2010 № 21/2010/КЕВ зі змінами та доповненнями, орендар зобов`язаний щомісячно компенсувати орендодавцю кошти в розмірі частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, а також прилегла до будівлі чи споруди земельна ділянка площею 0,00 га на яку орендарю відповідно до чинного законодавства надається право користування для досягнення мети оренди.

Проте, позивачем до матеріалів справи не долучено доказів в підтвердження загальної площі земельної ділянки, яка є у користуванні позивача, не надано доказів в підтвердження загального розміру податку на землю, не долучено доказів фактичної сплати податку на землю, та не представлено документально обґрунтованого розрахунку даної плати, що належить компенсації зі сторони відповідача. З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів для стягнення заборгованості в розмірі 744,06 грн з компенсації земельного податку за період березень 2020 та червень-листопад 2020.

Щодо долучення апелянтом під час апеляційного провадження нових доказів, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивачем на підтвердження заборгованості в розмірі 744,06 грн з компенсації земельного податку за період березень 2020 та червень-листопад 2020 було долучено розрахунок заборгованості за договором оренди №21/2010/КЕВ від 01.03.2010 (зі змінами).

Приписами ч. 2, ч.8 ст. 80 ГПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлені статтею 269 ГПК України. Частиною 1 якою унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим частина 3 вказаної статті передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач долучив до матеріалів останньої оригінал розрахунку нарахування земельного податку у 2020 році (за договорами оренди), копії податкових декларацій, копію квитанції №2.

Однак, скаржник не навів причини неможливості подання вищезазначених документів до суду першої інстанції.

Таким чином, оскільки місцевий господарський суд розглядав справу за відсутності зазначених вище доказів, а апелянтом такі долучені лише до суду апеляційної інстанції, проте з порушення вимог ст. 80, ст. 269 ГПК України, то відповідно колегія суддів не бере їх до уваги.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 15.03.2021 у справі №914/186/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 24.06.2021.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький