ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Справа № 915/288/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (54036, м. Миколаїв, вул. Очаківська, 1-В; ідентифікаційний код 33310498)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 6, корпус А, кв. 16; ідентифікаційний код 23627842)

про: стягнення 4 088 630,75 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Берназ-Ганєва А.В., адвокат за ордером,

від відповідача: Ангелін І.І., адвокат за ордером,

Суть спору:

05.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 01.03.2021 (вх. № 3431/21) (з додатками), в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1-В, м. Миколаїв, 54036) грошову суму у розмірі 3 157 528,58 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1-В, м. Миколаїв, 54036) 3% річних за період з 01 березня 2018 року по 01 березня 2021 року у розмірі 322 939,79 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1 -В, м. Миколаїв, 54036) втрати від інфляції за період з 01 березня 2018 року по 01 лютого 2021 року у розмірі 608 162,38 грн;

- Зазначити в рішенні суду про нарахування 3% річних та втрат від інфляції до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Доручити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 02 березня 2021 року і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт»; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» суми основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти і стягнути отриману суму процентів з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1-В, м. Миколаїв, 54036).

Доручити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 02 березня 2021 року і до моменту виконання цього рішення, втрати від інфляції, що розраховуються шляхом множення суми заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» на момент 02 березня 2021 року на сукупний індекс інфляції за подальший період прострочення виплати заборгованості, за формулою: II = (II1 / 100) х (ІІ2 /100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ /100), де II1 індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 індекс інфляції за третій місяць прострочення; <...> ІІZ індекс інфляції за останній місяць прострочення; і стягнути отриману суму втрати від інфляції з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1-В, м. Миколаїв, 54036).

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (; місцезнаходження: вул. Галини Петрової, 6, к. А, кв. 16, м. Миколаїв, 54029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (; місцезнаходження: вул. Очаківська, 1-В, м. Миколаїв, 54036) судові витрати.

При цьому, в позовній заяві позивач зазначив, що на момент подання позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» понесло судові витрати у розмірі 201079,46 грн, з яких 61329,46 грн судового збору і 139750,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на підставі: усної домовленості між сторонами щодо ремонтних робіт, актів здачі-прийомки виконаних робіт (30 актів) у період з 30.04.2016 по 29.12.2018 на загальну суму - 6 428 371,42 грн; платіжних доручень (58 шт.), оформлених в період з 29.01.2016 по 18.03.2019 на загальну суму 11 711 400,00 грн; банківських виписок (11 шт.) за період з 14.06.2018 по 10.09.2019; листа № 21 від 19.02.2021 з вимогою про проведення звірки; застосування норм статей 11, 15, 16, 202, 207, 509, 526, 626, 627, 638, 639, 1212 Цивільного кодексу України; та мотивовані тим, що Акти здачі-прийомки виконаних робіт є договорами, вказаними актами був встановлений обов`язок позивача сплатити відповідачу лише 6 428 371,42 грн, відтак, грошові кошти в сумі 5 283 028,58 грн були перераховані позивачем відповідачу не у зв`язку та не на виконання зобов`язань, без достатньої правової підстави. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» не виконало свого обов`язку із повернення грошових коштів набутих безпідставно на рахунок.

Ухвалою суду від 10.03.2021 було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/288/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 08 квітня 2021 року о 09:00; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

16.03.2021 до суду від представника позивача надійшла заява б/н від 16.03.2021 (вх. № 3927/21) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 17.03.2021.

31.03.2021 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява б/н від 31.03.2021 (вх. № 4782/21) про вступ у справу представника - Ангеліна І.І.

02.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив по позовну заяву б/н від 30.03.2021 (вх. № 4928/21), у якому товариство просить суд:

- у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» про стягнення безпідставно набутих коштів, 3 % річних та інфляційних витрат на загальну суму 4 088 630,75 грн відмовити повністю;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» судові витрати.

При цьому, відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 162000,00 грн.

Відзив ґрунтується на підставі приписів ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 202, 612, 837, 509, 570, 1212 Цивільного кодексу України та мотивований тим, що між сторонами було укладено договір на ремонтні роботи № 1 від 19.01.2016, який виконувався та на даний час виконується. У даному випадку передплата здійснювалась позивачем - боржником у зобов`язанні підряду (оскільки в нього виник обов`язок по оплаті підрядних робіт) відповідачу - кредитору у зобов`язанні підряду (оскільки в нього виникло право вимоги оплати за підрядні роботи) з метою забезпечення виконання зобов`язання по оплаті, тобто сплачені суми є завдатком. Враховуючи наведене, на переконання відповідача, позивач позбавлений права стверджувати про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів.

07.04.2021 на офіційну електронну пошту суду від позивача надійшла заява б/н від 07.04.2021 (вх. № 518/21) про відкладення розгляду справи, у якому заявник просив суд відкласти підготовче засідання у господарській справі № 915/288/21 на іншу дату та надати можливість позивачу для подання відповіді на відзив по справі у встановлені судом строки.

Ухвалою суду від 08.04.2021 підготовче засідання було відкладено на 11 травня 2021 року о 09:00.

14.04.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 12.04.2021 (вх. № 5543/21), у якій товариство просить суд: долучити дану відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» у господарській справі № 915/288/21 до матеріалів справи; зменшити витрати Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; вважати неподаним відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» і додані до нього документи у господарській справі № 915/288/21.

За змістом відповіді на відзив позивав, зокрема, заперечує факт укладання договору на ремонті роботи № 1 від 19.01.2016, та наголошує, що у позовній заяві зазначалось саме про домовленість між товариствами, але ні як не договір.

28.04.2021 до суду від відповідача надійшла заява б/н від 23.04.2021 (вх. № 6537/21) про повторне надіслання копій документів.

30.04.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 27.04.2021 (вх. № 6662/21) про витребування доказів, у якому заявник просить суд:

- поновити строк на подання клопотання про витребування доказів, пропущений з поважних причин;

- витребувати у Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/2, ) відомості про те, чи було включено до складу податкового кредиту з ПДВ та внесено до додатку № 5 Декларацій з ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» () суми коштів, сплачені ним на підставі договору № 1 від 19.01.2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» () (з наведенням відповідного переліку платежів).

11.05.2021 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- клопотання б/н від 10.05.2021 (вх. № 7008/21) про долучення доказів формування судових витрат по справі;

- додаткові пояснення б/н від 10.05.2021 (вх. № 7010/21) до клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 11.05.2021 було продовжено строк проведення підготовчого провадження по даній справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 27 травня 2021 року о 13:30.

17.05.2021 до суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 11.05.2021 (вх. № 7334/21), з якою заявником надано суду докази направлення на адресу позивача клопотання про витребування доказів з додатком та доповненням до нього.

18.05.2021 на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 17.04.2021 (вх. № 7424/21) про отримання процесуальних документів в електронному вигляді на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, 18.05.2021 на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 17.04.2021 (вх. № 7425/21) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 18.05.2021.

25.05.2021 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- заперечення б/н від 25.05.2021 (вх. № 7944/21) на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» про витребування доказів від 27 квітня 2021 року, у якому позивач просить суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання;

- заперечення б/н від 25.05.2021 (вх. № 7943/21) на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» про долучення доказів від 10 травня 2021 року, за змістом якого позивач зазначає про свої заперечення проти задоволення вказаного клопотання та долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про шлюб, виданого Заводським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції від 12 липня 2007 року, копії свідоцтва про народження, виданого міським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 13 лютого 2014 року.

27.05.2021 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- клопотання б/н від 26.05.2021 (вх. № 8095/21) про долучення доказів формування судових витрат по справі;

- пояснення б/н від 27.05.2021 (вх. № 8096/21) щодо статусу пов`язаних осіб, як підстави для відсутності безпідставного набуття майна;

- заява б/н від 27.05.2021 (вх. № 8094/21) про застосування строків позовної давності, у якій відповідач крім підстав, наведених у відзиві, просить суд застосувати до правовідносин сторін позовну давність та відмовити у задоволенні позову за цих додаткових підстав. Вказана заява, з посиланням на ст. 267 Цивільного кодексу України, мотивована тим, що позивач перераховував грошові кошти на рахунок відповідача протягом 4 років - у період з 29 січня 2016 року по 18 березня 2019 року. Позовна заява подана 01 березня 2021 року.

27.05.2021 до суду від відповідача надійшла така кореспонденція:

- клопотання б/н від 26.05.2021 (вх. № 8095/21) про долучення доказів формування судових витрат по справі;

- пояснення б/н від 27.05.2021 (вх. № 8096/21) щодо статусу пов`язаних осіб, як підстави для відсутності безпідставно набутого майна. Суд відмічає, що вказані пояснення залишені судом без розгляду, з наведенням відповідної мотивації в ухвалі від 27.05.2021.

В підготовчому засіданні 27.05.2021 судом розглянуто клопотання відповідача б/н від 27.04.2021 (вх. № 6662/21) про витребування доказів, та відмовлено в його задоволенні, з наведенням відповідної мотивації в судовій ухвалі.

За результатами підготовчого засідання, проведеного 27.05.2021 за участю представників обох сторін, судом було постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі № 915/288/21, з призначенням її до судового розгляду по суті на 17 червня 2021 року об 11:15.

08.06.2021 до суду від представника позивача надійшла така кореспонденція:

- додаткові пояснення б/н від 07.06.2021 (вх. № 8684/21) щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» про застосування строків позовної давності;

- заява б/н від 07.06.2021 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 08.06.2021.

08.06.2021 до суду від відповідача надійшло повідомлення б/н від 04.06.2021 (вх. № 8710/21) про вжиття заходів для примирення сторін, за змістом якого товариство повідомило суду про звернення відповідача до позивача з проектом мирової угоди, текст якої долучено до даного повідомлення.

15.06.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н від 14.06.2021 (вх. № 9098/21) про застосування заходів процесуального примусу.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання з`явилися повноважні представники обох сторін, які підтвердили актуальність правових позицій сторін, викладених в заявах по суті справи.

Крім того, представник позивача просив суд не розглядати подану товариством заяву б/н від 14.06.2021 (вх. № 9098/21) про застосування заходів процесуального примусу.

Також, до закінчення судових дебатів у справі № 915/288/21 представники сторін звернулися до суду з усними заявами в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про намір стосовно подання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 17.06.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, а також відсотків річних та втрат від інфляції внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин набуття відповідачем за рахунок позивача грошових коштів без достатньої правової підстави, а також прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення позивачу вказаних коштів.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- акти здачі-прийомки виконаних робіт (30 актів) у період з 30.04.2016 по 29.12.2018 на загальну суму - 6 428 371,42 грн;

- платіжні доручення (58 шт.), оформлені в період з 29.01.2016 по 18.03.2019 на загальну суму 11 711 400,00 грн;

- банківські виписки (11 шт.) за період з 14.06.2018 по 10.09.2019;

- лист № 21 від 19.02.2021 з вимогою про проведення звірки.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції у встановленому процесуальним законом порядку доказів суду не надав. При цьому суд зауважує, що копії документів, надані товариством до клопотання про витребування доказів та додаткових пояснень до клопотання про витребування доказів, стосувалися виключно вказаного питання, та були опрацьовані судом, в процесі його розгляду. Копії ж документів, долучених відповідачем до пояснень щодо статусу пов`язаних осіб, як підстави для відсутності безпідставно набутого майна також не бралися судом до уваги, у зв`язку з залишенням вказаних пояснень без розгляду.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За даними позивача, 19.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» було досягнуто домовленості, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» зобов`язувалось виконувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» ремонтні роботи на вимогу останнього, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» зобов`язувалось сплачувати вартість здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» ремонтних робіт. Об`єм і вартість наданих ремонтних робіт узгоджувались сторонами шляхом складення актів здачі-прийомки виконаних робіт.

Суд відмічає, що позивач наполягає, що між сторонами мала місце виключно усна домовленість, та підписані між сторонами акти здачі-прийомки виконаних робіт є договорами, укладеними в спрощений спосіб, які є підставами для виникнення цивільних прав у розумінні статей 11, 202, 509, 626 ЦК України.

Відповідач же наголошує, що між товариствами було укладено Договір на ремонтні роботи № 1 від 19.01.2016, саме у відповідності до якого позивач і перераховував відповідачу грошові кошти в якості передплати за ремонтні роботи, а відповідач виконував вказані ремонтні роботи, за результатами чого складалися акти здачі-прийомки виконаних робіт. Крім того, відповідач наголошував, що вказаний Договір на ремонтні роботи № 1 від 19.01.2016 виконувався і на даний час виконується сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що у період з 30.04.2016 по 29.12.2018 між сторонами було складено та підписано без будь-яких зауважень та заперечень 30 актів здачі-прийомки виконаних робіт на загальну суму - 6 428 371,42 грн, у тому числі:

- № 98 від 30.04.2016 на суму 152250,00 грн;

- № 285 від 31.0.2016 на суму 207360,00 грн;

- № 286 від 30.06.2016 на суму 227955,00 грн;

- № 287 від 29.07.2016 на суму 132752,40 грн;

- № 288 від 31.08.2016 на суму 100842,00 грн;

- № 289 від 30.09.2016 на суму 164940,00 грн;

- № 290 від 28.10.2016 на суму 209277,30 грн;

- № 291 від 30.11.2016 на суму 504801,00 грн;

- № 292 від 30.12.2016 на суму 403518,36 грн;

- № 171 від 31.01.2017 на суму 30756,00 грн;

- № 172 від 28.02.2017 на суму 181200,00 грн;

- № 173 від 31.03.2017 на суму 182838,00 грн;

- № 174 від 28.04.2017 на суму 142221,00 грн;

- № 175 від 31.05.2017 на суму 160452,00 грн;

- № 176 від 30.06.2017 на суму 150297,00 грн;

- № 177 від 31.07.2017 на суму 176781,00 грн;

- № 222 від 31.08.2017 на суму 256086,00 грн;

- № 223 від 30.09.2017 на суму 267860,00 грн;

- № 224 від 31.10.2017 на суму 251760,00 грн;

- № 225 від 30.11.2017 на суму 198198,00 грн;

- № 226 від 29.12.2017 на суму 193806,00 грн;

- № 63 від 30.04.2018 на суму 118109,08 грн;

- № 64 від 31.05.2018 на суму 334324,07 грн;

- № 65 від 27.06.2018 на суму 125967,46 грн;

- № 142 від 31.07.2018 на суму 463606,23 грн;

- № 143 від 31.08.2018 на суму 370603,25 грн;

- № 144 від 28.09.2018 на суму 471282,42 грн;

- № 180 від 31.10.2018 на суму 100510,20 грн;

- № 181 від 30.11.2018 на суму 66819,60 грн;

- № 182 від 29.12.2018 на суму 81198,05 грн.

У період з 29.01.2016 по 18.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» 11 711 400,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень:

- № 39 від 29.01.2016 на суму 185400,00 грн;

- № 62 від 15.02.2016 на суму 48000,00 грн;

- № 39 від 18.02.2016 на суму 33000,00 грн;

- № 104 від 26.02.2016 на суму 282000,00 грн;

- № 159 від 14.03.2016 на суму 48000,00 грн;

- № 189 від 24.03.2016 на суму 25500,00 грн;

- № 209 від 30.03.2016 на суму 261600,00 грн;

- № 255 від 15.04.2016 на суму 27300,00 грн;

- № 292 від 28.04.2016 на суму 360000,00 грн;

- № 330 від 13.05.2016 на суму 93000,00 грн;

- № 347 від 16.05.2016 на суму 33000,00 грн;

- № 381 від 30.05.2016 на суму 360000,00 грн;

- № 1002 від 10.11.2016 на суму 238200,00 грн;

- № 1011 від 14.11.2016 на суму 87000,00 грн;

- № 1021 від 16.11.2016 на суму 98400,00 грн;

- № 1078 від 29.11.2016 на суму 66000,00 грн;

- № 1126 від 12.12.2016 на суму 15000,00 грн;

- № 1131 від 12.12.2016 на суму 60000,00 грн;

- № 1136 від 13.12.2016 на суму 360000,00 грн;

- № 1137 від 14.12.2016 на суму 411000,00 грн;

- № 1138 від 14.12.2016 на суму 28500,00 грн;

- № 1176 від 20.12.2016 на суму 303000,00 грн;

- № 1178 від 21.12.2016 на суму 150000,00 грн;

- № 1182 від 22.12.2016 на суму 231000,00 грн;

- № 1192 від 26.12.2016 на суму 150000,00 грн;

- № 28 від 31.01.2017 на суму 28500,00 грн;

- № 82 від 13.022017 на суму 168000,00 грн;

- № 137 від 28.02.2017 на суму 162000,00 грн;

- № 256 від 30.03 2017 на суму 21000,00 грн;

- № 272 від 31.03.2017 на суму 51000,00 грн;

- № 422 від 17.05.2017 на суму 240000,00 грн;

- № 468 від 02.06.2017 на суму 54000,00 грн;

- № 871 від 25.10.2017 на суму 510000,00 грн;

- № 872 від 25.10.2017 на суму 780000,00 грн;

- № 883 від 27.10.2017 на суму 63000,00 грн;

- № 886 від 27.10.2017 на суму 285000,00 грн;

- № 896 від 30.10.2017 на суму 855000,00 грн;

- № 986 від 16.11.2017 на суму 108000,00 грн;

- № 1009 від 27.11.2017 на суму 300000,00 грн;

- № 1011 від 27.11.2017 на суму 351000,00 грн;

- № 1017 від 28.11.2017 на суму 549000,00 грн;

- № 1062 від 04.12.2017 на суму 303000,00 грн;

- № 1062 від 06.12.2017 на суму 150000,00 грн;

- № 1084 від 08.12.2017 на суму 84000,00 грн;

- № 1095 від 11.12.2017 на суму 40000,00 грн;

- № 1108 від 13.12.2017 на суму 33000,00 грн;

- № 4 від 28.12.2017 на суму 303000,00 грн;

- № 34 від 16.02.2018 на суму 20000,00 грн;

- № 117 від 28.02.2018 на суму 114000,00 грн;

- № 820 від 23.11.2018 на суму 1812000,00 грн;

- № 865 від 03.12.2018 на суму 36000,00 грн;

- № 893 від 17.12.2018 на суму 12000,00 грн;

- № 910 від 27.12.2018 на суму 15000,00 грн;

- № 10 від 04.01.2019 на суму 48000,00 грн;

- № 39 від 31.01.2019 на суму 75000,00 грн;

- № 70 від 14.02.2019 на суму 81000,00 грн;

- № 85 від 22.02.2019 на суму 18000,00 грн;

- № 136 від 18.03.2019 на суму 87000,00 грн.

Також матеріали справи свідчать про те, що у період з 14.06.2018 по 10.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» повернуло Товариству з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» грошові кошти на загальну суму 2 125 500,00 грн, що вбачається з наданих позивачем банківських виписок, зокрема:

- платіж від 14.06.2018 на суму 30000,00 грн;

- платіж від 14.06.2018 на суму 60000,00 грн;

- платіж від 15.06.2018 на суму 39000,00 грн;

- платіж від 25.06.2018 на суму 300000,00 грн;

- платіж від 27.06.2018 на суму 75000,00 грн;

- платіж від 16.07.2018 на суму 130000,00 грн;

- платіж від 20.07.2018 на суму 500000,00 грн;

- платіж від 30.07.2018 на суму 75000,00 грн;

- платіж від 27.08.2018 на суму 500000,00 грн;

- платіж від 04.09.18 на суму 100000,00 грн;

- платіж від 26.06.2019 на суму 120000,00 грн;

- платіж від 10.09.2019 на суму 196500,00 грн.

Вказані обставини, щодо підписання актів на суму 6 428 371,42 грн, перерахування позивачем відповідачу у період з 29.01.2016 по 18.03.2019 грошових коштів у розмірі 11 711 400,00 грн, та повернення відповідачем позивачу у період з 14.06.2018 по 10.09.2019 грошових коштів у розмірі 2 125 500,00 грн визнаються обома учасниками справи.

З урахуванням наведеного, позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» не в повному обсязі повернуло грошові кошти, надміру сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг», а саме залишилась неповернутою грошова сума у розмірі 5 283 028,58 грн - 2 125 500,00 грн = 3 157 528,58 грн.

При цьому , 23.02.2021 позивач звертався до відповідача з листом № 21 від 19.02.2021 із вимогою про проведення звірки розрахунків між товариствами, у зв`язку з чим надав підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» примірник акту звірки взаєморозрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» за період з 19.01.2016 по 11.01.2021.

Суд відмічає, що відповідь на вказаний лист в матеріалах справи відсутня.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Вимогу про стягнення грошових коштів у сумі 3 157 528,58 грн позивач обґрунтовує з посиланням на приписи ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї норми тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

(Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15).

З урахуванням наведеного суд зауважує, що згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно ч.ч. 1, 8 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Неукладеність договору виключає можливість виникнення за ним прав та обов`язків у сторін спору, оскільки в цьому випадку договір вважається таким, що не відбувся.

У даній справі відповідач заперечуючи проти позовних вимог стверджує про укладання між сторонами Договору на ремонтні роботи № 1 від 19.01.2016, який свідчить про те, що між сторонами мають місце договірні відносини, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Суд наголошує, що у відповідності ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч наведеному відповідач не надав суду Договір на ремонтні роботи № 1 від 19.01.2016, а отже не довів існування вказаної обставини у спірних правовідносинах між сторонами.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що саме підписані між сторонами акти здачі-прийомки виконаних робіт є договорами, укладеними в спрощений спосіб, які є підставами для виникнення цивільних прав у розумінні статей 11, 202, 509, 626 ЦК України.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про наявність між сторонами договірних відносин та підставність перерахування позивачем на користь відповідача спірних коштів.

Крім того, щодо посилань відповідача на неправильну кваліфікацію позивачем спірних правовідносин, зокрема, в частині того, що спірні грошові кошти є переплаченою сумою за ремонтні роботи, а не безпідставно набутими коштами, суд вважає за необхідне зауважити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 в справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Аналогічна права позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 920/611/19.

Відтак, надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Так, грошові кошти, перераховані позивачем відповідачу понад суму охоплену підписаними між сторонами актами здачі-прийомки виконаних робіт, на переконання суду є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Отже, оскільки відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 283 028,58 грн (11 711 400,00 - 6 428 371,42) за відсутністю належним чином укладеного договору, тобто без достатньої правової підстави, та повернув позивачеві на момент вирішення спору лише 2 125 500,00 грн, суд визнає позовні вимоги останнього про стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 3 157 528,58 грн законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Суд також частково відхиляє зауваження відповідача про те, що позивач у позовній заяві мав зазначити дату виникнення прострочення боржника (відповідача) у зобов`язанні щодо повернення заявлених до стягнення грошових коштів, оскільки щодо повернення безпідставно набутих відповідачем 3 157 528,58 грн, позивачем цілком законно обрано такий варіант поведінки як їх повернення шляхом пред`явлення вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Що ж до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» стосовно стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» % річних у розмірі 322 939,79 грн та втрат від інфляції у розмірі 608 162,38 грн суд вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

З урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» щодо повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» 3 157 528,58 грн за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням.

При цьому, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом із тим, суд також вважає частково слушним зауваження відповідача стосовно того, що позивачем не наведено належним чином обґрунтувань щодо визначення дати прострочення відповідачем зазначеного грошового зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів.

Так, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що вимоги про повернення грошових коштів позивачем відповідачу направлено не було. Так, лист № 21 від 19.02.2021, не може вважатися такою вимогою у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки власне вимоги про повернення грошових коштів не містив, а був спрямований лише на проведення звіряння взаємних розрахунків.

Отже, оскільки позивачем не доведено періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення надміру перерахованих коштів, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим у задоволенні позову в зазначеній частині належить відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд додатково звертає увагу сторін на приписи п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому суд також зауважує на приписи ст. 264 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

За такого, суд погоджується з аргументами позивача про те, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» у період з 2018 по 2019 роки здійснило ряд дій, які переривають позовну давність за зобов`язаннями щодо повернення коштів, остання з яких відбулася 10.09.2019, суд відхиляє заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки позивач звернувся за захистом свого права в межах строку позовної давності встановленого законом.

Таким чином, враховуючи викладені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 47 362,93 грн ((3 157 528,58 / 4 088 630,75 грн) * 61329,46 = 47 362,93) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 6, корпус А, кв. 16; ідентифікаційний код 23627842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (54036, м. Миколаїв, вул. Очаківська, 1-В; ідентифікаційний код 33310498) грошову суму у розмірі 3 157 528,58 грн, а також 47 362,93 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 322 939,79 грн та втрат від інфляції у розмірі 608 162,38 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (54036, м. Миколаїв, вул. Очаківська, 1-В; ідентифікаційний код 33310498).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 6, корпус А, кв. 16; ідентифікаційний код 23627842).

Повний текст рішення складено та підписано судом 29.06.2021.

Суддя О.Г. Смородінова