ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення заяви

про відкриття провадження у справі без руху

"29" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1809/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Антощук Світлани Іванівни, дослідивши матеріали заяви (вх. ГСОО №1880/21 від 24.06.2021р.) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою вх. ГСОО №1880/21 від 24.06.2021р. про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі положень Кодексу України з процедур банкрутства, посилаючись на наявність заборгованості у сумі понад 206 279, 91 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи передбачені ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 3 ч. 2 та п. 14. ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначаються обставин, що стали підставою для звернення до суду, та додаються документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Таким чином, Заявник самостійно визначає підстави для звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та документи, якими він обґрунтовує викладені обставини.

У заяві фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність Заявник, як на підставу звернення до суду, посилається на наявність боргу перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "ГОУФІНГОУ", ТОВ "ФК" ДЖОБЕР", ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ", ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ", ТОВ "СОС КРЕДИТ", ТОВ "ФК" ФОРЗА" ТОВ "ФІНФОРС", ТОВ "МІЛОАН", ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ", ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ", ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", ТОВ "ФК" ІНВЕСТРУМ", ТОВ "Є-КЕШ", ТОВ "ГЛОБАЛ КРЕДИТ", АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ТОВ "ЕКВІФІН УКРАЇНА", ТОВ "ФК" Є ГРОШІ КОМ" та ТОВ "СС ЛОУН" за договорами, на які зроблено посилання у конкретизованому списку кредиторів, який додано до заяви.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

ОСОБА_1 не додано до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність оригіналів або засвідчених належним чином копій договорів та інших документів, які підтверджують наявність правовідносин з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "ГОУФІНГОУ", ТОВ "ФК" ДЖОБЕР", ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ", ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ", ТОВ "СОС КРЕДИТ", ТОВ "ФК" ФОРЗА" ТОВ "ФІНФОРС", ТОВ "МІЛОАН", ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА", ТОВ "КРЕДИТПРОМІНВЕСТ", ТОВ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ", ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", ТОВ "ФК" ІНВЕСТРУМ", ТОВ "Є-КЕШ", ТОВ "ГЛОБАЛ КРЕДИТ", АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ТОВ "ФК" Є ГРОШІ КОМ" та наявності заборгованості, про що заявником особисто зазначено у заяві.

Суд звертає увагу, що посилання Заявника на відсутність у нього оригіналів доказів не звільняє Заявника від обов`язку, визначеного п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, щодо зазначення у кого знаходяться оригінали доказів, та не звільняє від обов`язку вжити заходів щодо отримання засвідчених належним чином копій документів, у тому числі у банківської установи. У разі обґрунтованої неможливості подання зазначених Заявником доказів, процесуальним законодавством передбачена можливість вчинення певних процесуальних дій Заявником (ч. 3 ст. 164, ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).

Викладені у заяві пояснення щодо неможливості отримання заявником необхідних для подання до суду документів від кредиторів, суд вважає не обґрунтованими, оскільки з доданих до заяви роздруківок з електронної пошти, наданих у якості доказів звернення до кредиторів, не можливо встановити відправника, адресата, суть запиту та інформацію про їх реальне направлення адресату та отримання фінансовими установами запитів; надані заявником листи фінансових установ щодо відмови у наданні заявнику документів свідчать лише про те, що адвокат зв`язок якого із заявником обґрунтовано) не здійснив усіх належних заходів щодо отримання необхідних документів. Господарський суд зазначає, що організація належного отримання заявником від фінансових установ доказів, покладено саме на заявника та здійснюється до звернення до суду.

Також ОСОБА_1 до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не надано доказів авансування на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень. Суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотань про звільнення заявника від сплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень та створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, оскільки авансування є гарантією з боку держави оплати праці цій особі на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство і дотримання вимог щодо оплати праці відповідно до ч.ч. 2,6 ст. 43 Конституції України. Кодексом України з процедур банкрутства та іншими нормами законодавства не встановлено права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви, не передбачено жодних альтернатив авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, не передбачено для заявника можливості відстрочити чи розстрочити авансування такої винагороди або покласти виконання такого обов`язку на інших учасників справи, у т.ч. кредиторів. Посилання заявника на застосування до вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією аналогії закону щодо звільнення від сплати судового збору є помилковими та базуються на невірному тлумаченні норм закону. Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 910/2629/20 (пункти 30 36 постанови). З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи заявника, які базуються на наведеній у заяві практиці Європейського суду з прав людини (п.44 Рішення ЄСПЛ від 26.07.2005р. у справі Kniat vs. Poland; п.55 Рішення ЄСПЛ від 19.06.2001р. у справі Kreuz vs. Poland; п.63-64 Рішення ЄСПЛ від 26.07.2005р. Jedamski and Jedamska vs. Poland; Рішення ЄСПЛ від 31.07.2007р.FC Mretebi v. Georgia; п.111 рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" від 20.02.2014р.) щодо застосування судами положень про судовий збір. Також, суд вважає помилковим посилання заявника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018р. у справі №912/1783/16, оскільки Верховним Судом досліджувались обставини оплати послуг ліквідатора банкрута, а не керуючого реструктуризацією за перші 3 місяці роботи. Пунктом 5 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено право суду лише на затвердження порядку формування фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого після прийняття відповідного рішення комітетом кредиторів. Таким чином, питання про створення відповідного фонду можливе лише після обрання комітету кредиторів та здійснення волевиявлення з його боку.

Посилання заявника на п. 37 Постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020р. щодо можливості укладання між боржником (фізичною особою) та арбітражним керуючим угоди про відстрочення оплати його винагороди є безпідставним, оскільки такої угоди для дослідження суду не надано.

У п. 50 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі "Чуйкіна проти "України" (на який посилається Заявник) зазначено: що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Разом з тим, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2018р. у справі "Абрамова проти України" (заява №41988/08) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлюючи такі правила, Договірні держави користуються певною свободою розсуду… Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть цього права була підірвана. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету та якщо немає розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. згадане рішення у справі Зубац проти Хорватії (Zubac v. Croatia), пункт 78).

Також суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі Walchli v. France, заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; ТОВ Фріда проти України, заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Виконуючи свій позитивний обов`язок держава при введені інституту банкрутства фізичної особи дозволила відкриття провадження без сплати судового збору на користь держави та заборонила іншим суб`єктам, крім самого боржника, ініціювати зазначену процедуру. Проте державою було встановлено чіткі вимоги щодо заяви боржника, який звертається до суду, у т.ч. щодо подання доказів в обґрунтування заявлених вимог та доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи, що заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не надано доказів в обґрунтування звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень, господарський суд залишає заяву про відкриття провадження у справі без руху.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись ч. 3 ст. 37, ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотань фізичної особи ОСОБА_1 про звільнення від сплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією та створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого відмовити.

2. Залишити без руху заяву (вх. ГСОО №1880/21 від 24.06.2021р.) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

2. Зобов`язати фізичну особу ОСОБА_1 надати суду заяву про усунення недоліків у строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення даної ухвали. До заяви додати:

- документи, що підтверджують наявність правовідносин з кредиторами та наявність заборгованості перед ними;

- відомості про всі наявні рахунки боржника, відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

- докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Ухвала набрала законної сили 29.06.2021р. та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Копію ухвали надіслати: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя С.І. Антощук