ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м.Харків Справа № 913/205/21
Провадження №34/913/205/21
Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськгаз Збут», м. Сєвєродонецьк Луганської області,
про стягнення 77 795 грн. 42 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Як зазначає позивач, свої зобов`язання за Договором він виконав належним чином та зберігав природний газ відповідача в підземних газосховищах в обсязі 504,237 тис. куб. м. у період з серпня 2019 року по грудень 2020 року, тим самим надаючи відповідачу послуги зберігання, що підтверджується відповідними Актами наданих послуг на загальну суму 69 081 грн. 88 коп.
При цьому, позивач вважає, що обставини та підстави закачування позивачем природного газу відповідача в підземні газосховища в обсязі 504,237 тис. куб. м. встановлені судовими рішеннями у справі №913/545/19.
Позивач вказує, що направляв відповідачу Акти наданих послуг за період з серпня 2019 року по грудень 2020 року, проте останній їх не підписав, не скріпив печаткою та не повернув позивачу його примірники.
За твердженням позивача за надані послуги зі зберігання природного газу у період з серпня 2019 року по грудень 2020 року відповідач у встановлений Договором строк не розрахувався, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 69 081 грн. 88 коп., що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2021 справу №913/205/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.
27.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій вказує, що обставини та підстави закачування позивачем природного газу відповідача в підземні газосховища в обсязі 504,237 тис. куб. м.встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у справі №913/545/19.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін.
Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень чи будь-яких інших заяв по суті від відповідача в даній справі не надходило.
Оскільки відповідачем не надано суду відзиву із викладенням власної правової позиції, розгляд справи здійснюється на підставі ст. 165 ГПК України за наявними в справі матеріалами.
Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
Оператор надає такі види Послуг (згідно з розділом IV Кодексу): річна потужність; індивідуальні послуги на місяць: індивідуальний робочий обсяг на місяць; індивідуальна потужність закачування на місяць; індивідуальна потужність відбору на місяць; індивідуальні послуги на добу наперед: індивідуальні потужність закачування на добу наперед; індивідуальні потужність відбору на добу наперед (п. 3.1. Договору).
За приписами п. 3.3. Договору зобов`язання щодо оплати річної потужності та/або індивідуальних послуг на місяць виникають у момент надходження на адресу Замовника підписаної Оператором Заявки на розподіл потужності (Додаток 1 до цього Договору) з урахуванням строків оплати визначених у п. 6.4. цього Договору.
Якщо Замовник здійснює замовлення індивідуального робочого часу на місяць після строку розподілу такої Послуги згідно з умовами Кодексу газосховищ, Замовник надсилає підписану Заявку на розподіл потужності. Оператор газосховища протягом двох годин після отримання заявки перевіряє наявність вільного робочого обсягу та підписує таку заявку або відмовляє у розподілі додаткового робочого обсягу, про що одночасно повідомляє Замовника. Оплата додаткового робочого обсягу на місяць здійснюється відповідно до строків оплати визначених у підпункті 6.6. цього Договору (п. 4.1. Договору).
У п. 3.7. Договору сторони передбачили, що при прийнятті газу Замовника на зберігання відповідно до умов Договору Оператор не набуває права власності на прийнятий газ Замовника.
Порядок обліку природного газу, приймання-передача природного газу та документальне оформлення зазначених операцій здійснюється відповідно до вимог Кодексу газосховищ. (п. 3.11. Договору).
Згідно із п. 3.15. Договору у випадку повідомлення оператором газотранспортної системи про наявність у замовника неврегульованого місячного позитивного небалансу (із зазначенням обсягу позитивного небалансу) після 12 числа місяця, наступного за звітним, оператор в односторонньому порядку оформлює закачування природного газу в газосховище в обсязі небалансу замовника, про що оператор повідомляє замовника.
З умов Договору вбачається, що обов`язку Оператора своєчасно надавати Послуги належної якості (п. 4.1. Договору), кореспондується обов`язок своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість Послуг відповідно до умов Договору (п. 5.1. Договору).
Вартість Послуг розраховується відповідно до тарифів та коефіцієнтів, що встановлюються регулятором. Оператор розміщує інформацію про чинні тарифи та коефіцієнти на своєму веб-сайті. Тарифи та коефіцієнти є обов`язковими для Сторін з дати набрання чинності рішення Регулятора про їх встановлення і додаткового письмово погодження Сторін не потребують. Визначена на їх основі вартість Послуг застосовується Сторонами при розрахунках за Послуги згідно з умовами Договору (п.п. 6.1.-6.3. Договору).
За змістом п. 6.4. Договору оплата вартості послуг при замовленні річної потужності та/або індивідуальної послуги на місяць здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів у сумі вартості послуг за газовий місяць на рахунок оператора на умовах 100-відсоткової попередньої оплати за п`ять банківських днів до початку місяця, у якому будуть надаватися послуги. Замовник сплачує оператору вартість послуг незалежно від фактичного використання розподіленої потужності.
Якщо на початок базового сезону закачування та/або якщо на кінець строку надання послуг Договором у газосховищах Оператора залишається природний газ Замовника і Замовник не здійснює замовлення Послуг, як враховують зберігання зазначених обсягів, розрахунок вартості Послуг здійснюється як для індивідуального робочого обсягу на місяць відповідно до п. 6.6. Договору. Оплата вартості Послуг здійснюється Замовником відповідно до пункту 6.4. Договору (п. 6.8. Договору).
Відповідно до п. 6.9. Договору у разі закачування обсягів природного газу неврегульованого місячного позитивного небалансу Замовника відповідно до п. 3.15 договору, якщо Замовник не здійснив замовлення послуг, які враховують закачування та зберігання зазначених обсягів, розрахунок вартості послуг закачування обсягів неврегульованого місячного позитивного небалансу здійснюється як для індивідуальних послуг на добу наперед відповідно до пункту 6.7. договору. При цьому закачування здійснюється останнім числом місяця, в якому виник такий небаланс. Оплата послуг індивідуального робочого обсягу за місяць, в якому виник небаланс, не здійснюється. Зберігання обсягів природного газу неврегульованого позитивного небалансу Замовника в місяці, наступному за місяцем виникнення небалансу, здійснюється на умовах надання послуг індивідуального робочого обсягу на місяць відповідно до пункту 6.6. Договору. Оплата за послуги, передбачені цим пунктом, здійснюється замовником до 20 числа місяця, наступного за місяцем виникнення небалансу. У наступних газових місяцях оплата вартості послуг здійснюється Замовником відповідно до абзацу першого п. 6.4. Договору.
Послуги, що надаються за цим договором у звітному місяці, крім випадку, визначеному у п. 3.15, оформлюються двосторонніми актами наданих послуг між Оператором і Замовником до 12 числа місяця, наступного за звітним. У випадку, визначеному у пункті 3.15., Послуги Оператора оформлюються шляхом складання акта в односторонньому порядку, який направляється на адресу Замовника (п. 6.12. Договору).
Сторони визначили в п. 10.1., що Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2019. Договір вважається продовженим на один рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Даний договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без жодних застережень та зауважень.
Як стверджує позивач, на виконання умов Договору він здійснює зберігання природного газу в обсязі 504,237 тис. куб. м. як неврегульованого позитивного небалансу відповідача, який закачаний в підземні газосховища Оператором в односторонньому порядку.
На думку позивача, щомісячне продовження здійснення зберігання таких обсягів природного газу із наданням відповідних послуг зумовлене відсутністю вимоги зі сторони відповідача повернути його майно зі зберігання, шляхом замовлення послуги з відбору природного газу з підземного сховища. При цьому, послуга індивідуального робочого обсягу на місяць (зберігання обсягу природного газу в підземному газосховищі) за замовчуванням автоматично вважається замовленою в силу положень п. 6.8., 6.9. Договору.
Однак, позивач зазначає, що відповідач відмовився від підписання вказаних актів, скріплення їх печаткою та повернення на його адресу без обґрунтування причин такої відмови.
Натомість позивач продовжує щомісячно зберігати майно відповідача.
Оскільки відповідачем обов`язок щодо сплати заборгованості не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 69 081 грн. 88 коп.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.
Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).
Частиною 1 ст. 943 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.
Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання (ч.ч. 1, 3 ст. 946 ЦК України).
В ст. 955 ЦК України унормовано, що положення параграфу 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відтак, відповідач мав оплачувати вартість послуг зі зберігання природного газу щомісячно на умовах 100-відсоткової попередньої оплати за п`ять банківських днів до початку місяця, у якому будуть надаватися послуги.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що у встановлений Договором строк, відповідач за надані позивачем послуги зберігання природного газу в період з серпня 2019 року по грудень 2020 року не розрахувався, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем.
Суд зауважує, що в позовній заяві позивач, вказуючи період заборгованості з серпня 2019 року по грудень 2020 року, заявив суму заборгованості в розмірі 69 081 грн. 88 коп., до якої також було включено згідно з його розрахунком борг за січень та лютий 2021 року.
Натомість позивачем на підтвердження вказаних обставин було надано Акти наданих послуг в період з серпня 2019 року по грудень 2020 року. В свою чергу, Акти наданих послуг за січень та лютий 2021 року позивачем надано не було. В зв`язку з чим, суд вважає підтвердженою суму заборгованості в розмірі 61 620 грн. 58 коп.
Розрахунок заборгованості за надані послуги у період до 30.06.2020 здійснено за тарифами, встановленими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Національна комісія) «Про встановлення тарифів на послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу в підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз» №480 від 21.06.2018, а в період з 01.07.2020 згідно тарифів, визначених Постановою Національної комісії «Про встановлення тарифів на послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу в підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз» №1150 від 24.06.2020.
Доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 61 620 грн. 58 коп. матеріали справи не містять.
При цьому, позивач зазначав, що обставини та підстави закачування позивачем природного газу відповідача в підземні газосховища в обсязі 504,237 тис. куб. м. встановлені судовими рішеннями у справі №913/545/19, зокрема постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 (а.с. 70-80).
Як встановив апеляційний господарський суд при розгляді справи №913/545/19, відповідачем у червні 2018 року було придбано на віртуальній торговій точці природний газ в обсязі 378,540 тис. куб. м, а у липні 2018 року - 483,839 тис. куб. м.
В червні 2018 року відповідач номінації не подавав, що підтверджується алокацією (звітом) оператора газорозподільної системи ПАТ Луганськгаз за червень 2018 року. Тому природний газ в обсязі 378,540 тис. куб. м за червень 2018 року був закачаний в підземні газосховища за результатами заходів врегулювання позитивного небалансу.
В липні 2018 року відповідачем було подано номінацію на 26,000 тис. куб. м, що відображено у алокації (звіті) оператора газорозподільної системи ПАТ Луганськгаз за липень 2018 року.
За даними звіту про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ Лубнигаз між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за липень 2018 року, споживачі, на яких відповідач подав номінацію на 26,000 тис. куб. м, спожили загалом 358,142 тис. куб. м, тобто мало місце перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу, внаслідок чого утворився негативний небаланс, який був покритий за рахунок наявного у відповідача ресурсу, придбаного ним у липні 2018 року.
Тобто, залишок природного газу в обсязі 125,697 тис. куб. м за липень 2018 року був в односторонньому порядку закачаний АТ «Укртрансгаз» в підземні газосховища за результатами заходів врегулювання позитивного небалансу.
В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Тобто преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Таким чином, постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у справі №913/545/19 встановлено факт придбання відповідачем 378,540 тис. куб. м. у червні 2018 року та 483,839 тис. куб. м. у липні 2018 року, закачування вказаних обсягів природного газу в підземні газосховища та подальше його відбирання в обсязі 358,142 тис. куб. м., в зв`язку з чим залишок природного газу становить 504,237 тис. куб м.
Суд зауважує, що вказані факти є преюдиційно встановленими, отже не підлягають доказуванню, в зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, а тому вони є обов`язковими при вирішенні даної справи.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивачем було закачано в підземні газосховища природний газ відповідача в обсязі 504,237 тис. куб м., відповідно до якого відповідачу і була нарахована плата за послуги зберігання природного газу в розмірі 61 620 грн. 58 коп., що в черговий раз підтверджує обґрунтованість та законність вимог позивача про стягнення заборгованості за період з серпня 2019 року по грудень 2020 року.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 5 084 грн. 59 коп. суд зазначає наступне.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Позивачем, в зв`язку з простроченням оплати наданих послуг, було нараховано останньому пеню в сумі 5 084 грн. 59 коп.
При цьому, пеню було нараховано також за зобов`язаннями січня та лютого 2021 року, які не заявлялися позивачем та не підтверджені матеріалами справи.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 5 023 грн. 97 коп.
Також позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 687 грн. 53 коп. та інфляційних втрат в сумі 1 941 грн. 42 коп., стосовно яких суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
У відповідності до розрахунку позивача нарахування 3% річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання здійснено за загальний період з 01.08.2019 по 10.02.2021 і становить 1 687 грн. 53 коп.
Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно розраховано суму 3% річних, зокрема, розраховуючи 3% річних за вересень 2019 року позивач помилково визначає період нарахування з 01.09.2018 по 10.02.2021, що є невірним. Також судом не здійснювалися нарахування за зобов`язаннями січня та лютого 2021 року, які не підтверджені матеріалами справи.
В зв`язку з вказаним, судом самостійно зроблено розрахунок 3% річних в програмі «Законодавство»:
за зобов`язаннями серпня 2019 року за період з 01.08.2019 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. становлять 163 грн. 06 коп.;
за зобов`язаннями вересня 2019 року за період з 01.09.2019 по 10.02.2021 на суму 3 434 грн. 46 коп. 149 грн. 05 коп.;
за зобов`язаннями жовтня 2019 року за період з 01.10.2019 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. 145 грн. 26 коп.;
за зобов`язаннями листопада 2019 року за період з 01.11.2019 по 10.02.2021 на суму 3 434 грн. 46 коп. 131 грн. 82 коп.;
за зобов`язаннями грудня 2019 року за період з 01.12.2019 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. 127 грн. 47 коп.;
за зобов`язаннями січня 2020 року за період з 01.01.2020 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. 118 грн. 43 коп.;
за зобов`язаннями лютого 2020 року за період з 01.02.2020 по 10.02.2021 на суму 3 319 грн. 98 коп. 102 грн. 35 коп.;
за зобов`язаннями березня 2020 року за період з 01.03.2020 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. 100 грн. 97 коп.;
за зобов`язаннями квітня 2020 року за період з 01.04.2020 по 10.02.2021 на суму 3 434 грн. 46 коп. 88 грн. 99 коп.;
за зобов`язаннями травня 2020 року за період з 01.05.2020 по 10.02.2021 на суму 3 548 грн. 94 коп. 83 грн. 23 коп.;
за зобов`язаннями червня 2020 року за період з 01.06.2020 по 10.02.2021 на суму 3 434 грн. 46 коп. 71 грн. 82 коп.;
за зобов`язаннями липня 2020 року за період з 01.07.2020 по 10.02.2021 на суму 3 920 грн. 34 коп. 72 грн. 34 коп.;
за зобов`язаннями серпня 2020 року за період з 01.08.2020 по 10.02.2021 на суму 3 920 грн. 34 коп. 62 грн. 38 коп.;
за зобов`язаннями вересня 2020 року за період з 01.09.2020 по 10.02.2021 на суму 3 793 грн. 88 коп. 50 грн. 72 коп.;
за зобов`язаннями жовтня 2020 року за період з 01.10.2020 по 10.02.2021 на суму 3 920 грн. 34 коп. 42 грн. 77 коп.;
за зобов`язаннями листопада 2020 року за період з 01.11.2020 по 10.02.2021 на суму 3 793 грн. 88 коп. 31 грн. 75 коп.;
за зобов`язаннями грудня 2020 року за період з 01.12.2020 по 10.02.2021 на суму 3 920 грн. 34 коп. 23 грн. 17 коп.
Таким чином, за розрахунком суду загальна сума 3% річних становить 1 565 грн. 58 коп., тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 1 565 грн. 58 коп.
Крім того, позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, були нараховані інфляційні втрати в сумі 1 941 грн. 42 коп.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно розрахунку позивача нарахування інфляційних збитків було здійснене за загальний період з серпня 2019 року по грудень 2020 року, що складає 1 941 грн. 42 коп.
Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, є арифметично вірним та зробленим відповідно до приписів діючого законодавства.
З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1 941 грн. 42 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Також в позовній заяві АТ «Укртрансгаз» просило зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та пені до моменту виконання рішення.
За приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
З урахуванням наведених положень ГПК України, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо нарахування 3% річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання до моменту виконання рішення.
Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість. Нарахування пені здійснювати за такою формулою: С х 2осд х Д : 100, де С - сума непогашеної заборгованості; 2осд - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення; Д - кількість днів прострочення.
При цьому, господарський суд роз`яснює органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати відповідачем суми основного боргу, нарахування 3% річних та пені повинно здійснюватись на залишок заборгованості.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 046 грн. 96 коп.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськгаз Збут» задовольнити частково.
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 29.06.2021 у справі №913/205/21, здійснювати нарахування 3% річних за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість, а нарахування пені за формулою: С х 2осд х Д : 100, де С - сума непогашеної заборгованості; 2осд - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення; Д - кількість днів прострочення, на суму непогашеної заборгованості в розмірі 61 620 грн. 58 коп., яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськгаз Збут» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до моменту виконання вказаного рішення.
Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськгаз Збут» суми заборгованості, нарахування 3% річних та пені повинно здійснюватися на залишок заборгованості.
5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Рішення складено та підписано без його проголошення 29.06.2021.

Суддя А.В. Іванов