ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"17" червня 2021 р. Справа № 903/885/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

суддя Юрчук М.І.

суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Цвіркун О.О.

за участю представників сторін:

від апелянта: адвокат Мельник В.М.

від ОСОБА_1 : адвокат Деркач Д.В.

арбітражний керуючий: Рабан М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Волинської області, постановлену 04.02.2021 суддею Шумом М.С. у м. Луцьк (повний текст складено 08.02.2021) у справі № 903/885/20

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.02.2021 постановлено закрити провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк вважаються погашеними, а виконавчі документи за цими вимогами визнати такими, що не підлягають виконанню. Повноваження керуючого реструктуризацією боржника - арбітражного керуючого Рабана Микити Тарасовича припинено. Клопотання арбітражного керуючого Рабана Микити Тарасовича про сплату основної грошової винагороди за виконання повноважень керуючого реструктуризацією боргів боржника у даній справі в розмірі 21121 грн. 00 коп. задоволено. Сплату основної винагороди арбітражному керуючому Рабану Микиті Тарасовичу за виконання повноважень керуючого реструктуризацією боргів боржника у справі №903/885/20 за період з 10.12.2020 по 04.02.2021 включно у розмірі 21121 грн. 00 коп. постановлено здійснити за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок Господарського суду Волинської області у відповідності до квитанції №0.0. від 16.11.2020 на суму 32955 грн. 00 коп.

Зазначена ухвала обґрунтована тим, що після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і під час проведення попереднього судового засідання жодних заяв від кредиторів з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_1 як на адресу суду чи на адресу керуючого реструктуризацією боргів боржника не надходило. Зазначені обставини на переконання суду унеможливили подальше провадження у справі про неплатоспроможність боржника. Таким чином, провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ "Приватбанк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та направити справу № 903/885/20 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що зазначеною ухвалою суду порушені його права, а сама ухвала підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушення норм процесуального права.

Щодо права на апеляційне оскарження скаржник, посилаючись на ч. 1 ст. 17 ГПК України, ч. 1 ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 1 КУзПБ, зазначає, що оскільки зобов`язання боржника ОСОБА_1 перед АТ КБ "Приватбанк" щодо сплати заборгованості у сумі 17 116,97 грн. за договором кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом № б/н належним чином не виконані, а тому оскаржуваною ухвалою порушені права АТ КБ "Приватбанк" як кредитора у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.02.2021 у справі № 903/885/20; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив боржника ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає, що доводи та обставини, викладені апелянтом, не мають підтвердження, а також не спростовують висновків, вказаних в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.02.2021 у справі № 903/885/20 просить залишити без змін.

Також, на адресу апеляційного господарського суду надійшов відзив арбітражного керуючого Рабана М.Т., в якому останній погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить суд апеляційної інстанції закрити апеляційне провадження у справі № 903/885/20, оскільки апелянтом у встановленому законом порядку не подано заяви з вимогами до боржника, він не є учасником даної справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 , а тому немає процесуальної дієздатності на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні присутні представники підтримали доводи та заперечення викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї.

З`ясовуючи процесуальний статус особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційним господарським судом зазначається наступне.

Процесуальна діяльність суду щодо здійснення правосуддя має чітко визначені в законі мету, завдання і коло учасників - носіїв процесуальних прав і обов`язків. Реалізація своїх процесуальних прав обумовлена виключно процесуальним статусом учасника (позивач, відповідач, третя особа, а у справах про банкрутство - боржник, кредитор, інші учасники у справі).

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Статтею 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього суду; вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

При цьому «право на суд» та право на «доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та КУзПБ.

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу І, главі 1 розділу ІV ГПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у господарському судочинстві.

Частина перша статті 254 ГПК України визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У розумінні наведених норм процесуального права судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Таким судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї із сторін спору.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Якщо буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 17.10.2019 у справі № 910/21156/16.

Статтею 1 КУзПБ визначено учасників у справі про банкрутство: сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір. Сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

У справах про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі № 904/7965/16, від 20.02.2019 у справі № 5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі № 911/5186/14.

Особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:

- подання до господарського суду письмової заяви з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);

- розгляд господарським судом заяви конкурсного кредитора у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);

- визнання вимог такого кредитора, що формалізується у судовому рішенні господарського суду ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ).

Тобто, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому Законом порядку.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.11.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1

11.12.2020 оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 (ідн. код НОМЕР_1 ) згідно з яким зазначено строк подання заяв кредиторів до боржника: протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі.

В подальшому встановлено, що заяви з грошовими вимогами до боржника на адреси місцевого господарського суду та керуючого реструктуризацією Рабана М.Т. чи боржника не надходили. Таким чином, суду першої інстанції за клопотанням керуючого реструктуризацією боргів боржника на підставі п. 4 ст. 90 КУзПБ провадження у справі закрив у зв`язку із ненадходженням на адресу суду, боржника чи арбітражного керуючого жодної заяви про грошові вимоги до ОСОБА_1 , вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений КУзПБ строк, визнав погашеними.

Матеріалами справи підтверджується, та не заперечувалось скаржником, що АТ КБ "Приватбанк" із заявою про визнання грошових вимог до боржника до суду не звертався, відповідні вимоги не включались до реєстру вимог кредиторів та не визнавались судом. Відтак, суд констатує, що апелянт не набував процесуального статусу учасника справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сам по собі майновий інтерес у осіб, які заявили свої вимоги або не заявляли взагалі протягом встановленого ст. 45 КзПБ строку, не може бути підставою для оскарження ухвали у справі про неплатоспроможність, якщо така особа не набула статусу учасника справи. Лише за сукупністю, встановлених КузПБ дій (пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; не втрата цього права у зв`язку з позовною давністю, тощо); визнання їх судом) кредитор може набути правового статусу учасника у справі про банкрутство.

Враховуючи термінологічне визначення значення «кредитор», наведене у абзаці 10 частини першої статті 1 КУзПБ, порядок набуття кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який визначений приписами статті 45 КУзПБ, колегія суддів вважає, що кредитори (в розумінні абзацу десятого частини першої статті 1 КУзПБ, окрім тих хто ініціював провадження у справі про банкрутство), з моменту подання заяви, передбаченої абзацом першим частини першої статті 45 КУзПБ, можуть скористатися правами, передбаченими абзацом першим частини шостої названої статті, та правом оскарження судових рішень у справі про банкрутство як особи, які не брали участі у справі (частина перша статті 254 ГПК України), якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що АТ КБ "Приватбанк" не набув процесуального права заперечувати судові рішення у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , у тому числі і право на звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого господарського суду в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України як особи, яка не брала участі у справі, а суд вирішив питання про її права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини даної справи та правову практику Верховного Суду, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційне провадження має бути закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, доводи апелянта по суті оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 04.02.2021 у справі № 903/885/20 апеляційним господарським судом не розглядаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 233, 234, 264, 271 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.02.2021 у справі № 903/885/20 закрити.

2. Матеріали справи № 903/885/20 повернути до Господарського суду Волинської області.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено "22" червня 2021 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Савченко Г.І.