ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 червня 2021 року Справа № 903/841/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В. М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши матеріали скарги Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт"

на неправомірні дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) по справі № 903/841/20

за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло", м. Луцьк

до відповідача: Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт", м. Луцьк

про стягнення 655 443,42 грн.

за участю представників сторін:

від скаржника (боржника, відповідача): Хомич Дмитро Володимирович, ордер серія АС №1011459 від 20.11.2020;

від стягувача (позивача): Носенко Оксана Сергіївна, довіреність № 14/18 від 04.01.2021;

від Першого відділу ДВС: Оніщук Анастасія Ростиславівна, довіреність № 34622 від 04.01.2021;

Встановив: 15.06.2021 Комунальне підприємство "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" звернулось до господарського суду зі скаргою за вх. №01-52/24/21, в якій просить :

- визнати дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оніщук Анастасії Ростиславівни про арешт коштів боржника, які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 у Акціонерному товаристві Комерційний банк Приватбанк у виконавчому провадженні №65573882, неправомірними;

- постанову державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оніщук Анастасії Ростиславівни про арешт коштів боржника від 26 травня 2021 р. у виконавчому провадженні №65573882 скасувати в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 у Акціонерному товаристві Комерційний банк Приватбанк.

Ухвалою суду від 16.06.2021 призначено розгляд скарги на 24.06.2021.

В судовому засіданні 24.06.2021 за скаргою Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" на неправомірні дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оніщук Анастасії Ростиславівни за позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло" до Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" про стягнення 655 443,42 грн. оголошено перерву до 25.06.2021 до 10:00 грн.

Представник стягувача через відділ діловодства суду подав пояснення за вх.№01-57/3538/21 від 23.06.2021 у яких просить відмовити у задоволенні скарги.

Державний виконавець в судовому засіданні просить суд відмовити в скарзі, оскільки остання не обґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами.

Представник скаржника в судовому засіданні просить суд задоволити скаргу в повному обсязі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку про задоволення скарги частково, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.01.2021 позов задоволено частково. Закрито провадження на суму 20 000 грн. Стягнуто з Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" на користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" 308 443,42 грн. заборгованості з яких: 250 000грн. - основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію, 34 076,71 грн. -інфляційних втрат, 24 366,71 грн. - 3%річних, а також 9831,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Повернуто Державному комунальному підприємству Луцьктепло із Державного бюджету України судовий збір в сумі 855,65 грн., що сплачений згідно платіжного доручення від 29.10.2020 за №4333 в розмірі 10 686,65 грн. В решті позову відмовлено.

Ухвалою суду від 08.02.2021 не змінюючи суті, внесено виправлення в п. 3. резолютивної частини рішення Господарського суду Волинської області від 18.01.2021 та викладено в такій редакції:

- 3. Стягнути з Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" (43021, м.Луцьк, вул. Винниченка, буд. 67, ) на користь Державного комунального підприємства Луцьктепло (43021, м.Луцьк, вул. Гул-Артемовського, 20, ) 308 443,42 грн. заборгованості з яких: 250 000грн. - основного боргу по оплаті за відпущену теплову енергію, 34 076,71 грн. - інфляційних втрат, 24 366,71 грн. - 3% річних, а також 9 831,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Волинскьої області від 08.02.2021 заяву КП "ІАЦ "Волиньенергософт" за вх.№01-81/6/21 від 01.02.2021 задоволено, закрито провадження по справі №903/841/20 на суму 50 000 грн., стягнуто з Комунального підприємства "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" (43021, м.Луцьк, вул. Винниченка, буд. 67, ) на користь Державного комунального підприємства Луцьктепло (43021, м.Луцьк, вул. Гул-Артемовського, 20, ) 200 000 грн. - основного боргу.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 з врахуванням ухвали про виправлення арифметичних помилок від 28.05.2021 3 справі №903/841/21 за позовом Державного комунального підприємства Луцьктепло до Комунального підприємства Інформаційно-аналітичний центр Волиньенергософт про стягнення 655 443,42 грн., позовні вимоги задоволено частково. А саме, з врахуванням ухвали про виправлення арифметичних помилок до стягнення підлягає сума у розмірі 269 270,97 грн., а також 4 038,84 грн. витрат по сплаті судового збору.

На примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі № 903/841/20 видано накази від 12.05.2021 за №903/841/20-1, №903/841/20-2.

26.05.2021 державним виконавцем Оніщук Анастасією Ростиславівною винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

Згідно п. 1 резолютивної частини постанови про арешт коштів боржника накладено арешт на гроші кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: Реєстраційний номер виконавчого провадження : 65573882 КП «Інформаційно-аналітичний «Волиньенергософт», адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 67 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 373367,05 грн.

Як доводить КП «Інформаційно-аналітичний «Волиньенергософт» арешт накладено в тому числі на рахунок НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», та використовується для виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати податків та зборів. Дана обставину підтверджує довідкою від 08.06.2021 №30543612/21037367, та банківськими виписками по рахунку.

Скаржник доводить, що позбавлений можливості здійснювати виплату заробітної плати працівникам та сплачувати податки і збори, що призводить до грубого порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві заявника, на оплату праці . У свою чергу арешт коштів боржника створює значні фінансові обмеження та блокування ведення господарської діяльності підприємства та загалом унеможливлює виконання судового рішення в частині погашення заборгованості.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Разом з тим, статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19.

Як встановлено судом 26.05.2021 на рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , що використовується для виплати заробітної плати працівникам підприємства, сплати податків та зборів, накладений арешт, зокрема, арештовано грошові кошти, які знаходяться на рахунку, який відкритий на ім`я КП «Інформаційно-аналітичний центр Волиньенергософт Комунальне підприємство» та використовується для виплати йому заробітної плати .

Наведені обставини підтверджуються довідкою виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 08 червня 2021 №30543612/21037367 за рахунком НОМЕР_1 .

Отже, на АТ КБ «ПриватБанк» згідно з ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому.

АТ КБ «ПриватБанк» постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника по рахунку НОМЕР_1 виконав.

Враховуючи вище викладені обставини підтверджують, що банк не визнав даний рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Отже, постанова державного виконавця про арешт коштів боржника № 65573882 від 26.05.2021 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а відтак дії державного виконавця є правомірними.

Однак, відповідно до статті 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 115, ч. 5 ст. 97 КЗпП України, ст. 22, ч. 1, 6 ст. 24, ч. 3 ст.15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно приписів частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року N 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Водночас, не може залишитись поза увагою суду те, що постановою державного виконавця накладено арешт не на рахунок, а на кошти в межах суми боргу.

Оскільки виплата заробітної плати та обов`язкових бюджетних податків та зборів є обов`язковими для відповідача в силу приписів Закону, про що викладено вище, то на думку суду такі кошти не можуть бути обтяжені арештом державного виконавця.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин скарги їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що скаргу слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 26, 27, 56 Закону України №1404-УІІІ від 02.06.2016р. Про виконавче провадження, ст.ст. 234, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ухвалив :

1.Скаргу задоволити частково.

2. Постанову державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Оніщук Анастасії Ростиславівни про арешт коштів боржника від 26 травня 2021 р. у виконавчому провадженні №65573882 скасувати в частині накладення арешту на кошти, які обліковуються на рахунку № НОМЕР_1 у Акціонерному товаристві Комерційний банк Приватбанк та призначенні для виплати заробітної плати, податків, зборів та інших бюджетних платежів.

3.В решті вимог за скаргою відмовити.

Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалу складено та підписано 29.06.2021

Суддя В. М. Дем`як