ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.2021 Справа № 920/1285/20

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Резніченко О.Ю.,

судді Жерьобкіної Є.А.,

судді Котельницької В.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Саленко Н.М.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товарищества с ограниченной ответственностью «Компания ЦДА»

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська компанія насосного обладнання»,

про стягнення 4 307 859 грн 10 коп.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Петрів Р.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача - адвокат Джепа Г.В.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 21.12.2020 звернувся з позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська компанія насосного обладнання" (пр. Курський, буд. 26/4, м. Суми, 40020, ) на користь Товарищества с ограниченнойответственностю "Компания ЦДА" (вул. Крупської, буд. 76, м. Павлодар, 140000, Республіка Казахстан, РНН 20) заборгованість за договором №239 від 06.09.2019р. в розмірі 4 307 859, 10 грн., а саме 95 967,50 доларів США попередньої оплати, 2 100,26 доларів США - 3% річних, 1 516 056,30 грн. збитків, 4 000,00 доларів США витрати на професійну правову допомогу та 64 617,89 грн. судового збору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач у встановлені договором строки не поставив передбачену специфікацією до договору продукцію, позивач втратив комерційний інтерес до договору, має право вимагати від відповідача повернення попередньої оплати за договором, стягнення відсотків річних та збитків у вигляді втраченої вигоди , завданих неналежним виконанням умов договору зі сторони відповідача.

Ухвалою суду від 23.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовчезасідання у справі, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву

Відповідач 22.01.2021 подав відзив на позовну заяву, заперечує проти позову з огляду на те, що договором визначено строк відвантаження продукції після повної її оплати позивачем, позивач сплатив лише п`ятдесят відсотків визначеної у специфікації продукції, тому зі сторони відповідача відсутні порушення умов договору. Продукція виготовлена своєчасно і готова до відвантаження після повної оплати позивачем.

08.02.2021 позивач подав відповідь на відзив, вважає доводи позивача необґрунтованими та безпідставними, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 17.02.2021 було задоволено клопотання представника позивача та призначено колегіальний розгляд справи.

30.03.2021 суд відмовив позивачу в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агорес».

Також суд ухвалою від 24.05.2021 задовольнив клопотання позивача про залучення доказів, відмовив у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судове засідання.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

06.09.2019 між сторонами укладено договір № 239, за умовами якого постачальник (відповідач)зобов`язується поставити (передати у власність) покупцю (позивачу) товар, визначений у специфікації № 1 до договору. Позивач за умовами договору зобов`язаний прийняти товар та оплатити його.

Вищезазначене підтверджується копією вказаного Договору та копією специфікації № 1 до договору (аркуш справи 59-62).

Сторони погодили у специфікації до договору, що предметом поставки є насос ЦНС180-1900-2Т-М без електродвигуна, з комплектацією згідно додатка № 2, у кількості 5 штук, на загальну суму 191935,00 доларів США.

Умови оплати визначені сторонами у п.3.3 договору: 50 % - передплата на розрахунковий рахунок відповідача впродовж 10 календарних днів з моменту підписання договору; 50 % - оплата на розрахунковий рахунок відповідача впродовж 10 календарних днів по сповіщенню про готовність продукції до відвантаження.

Умови поставки сторони визначили у п.2.1, 3.1 договору - на умовах FCA місто Суми, передбачених Міжнародними правилами з тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Також у п.3.2 договору сторони встановили, що строк поставки товару 90 календарних днів з моменту передоплати на розрахунковий рахунок відповідача. Відвантаження товару здійснюється при 100 % оплаті на розрахунковий рахунок відповідача.

Позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу 95967,50 доларів США протягом 11.09.2019 - 29.11.2019, що склало 50 % від вартості товару, визначеного у специфікації. Зазначені факти визнається сторонами , тому відповідно до статті 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

Суд погоджується із позицією відповідача, що з урахуванням п. 3.2 договору дата поставки товару повинна визначатися не пізніше 90 календарних днів з 29.11.2019, тобто не пізніше 27.02.2020. При цьому до уваги повинно бути взято самостійно визначене сторонами у договорі положення щодо відвантаження товару тільки після 100 % оплати його позивачем.

Відповідач на виконання умов п.3.6 договору повідомив позивача листом № 139 від 04.02.2020 про готовність передбаченої специфікацією продукції до відвантаження на 25-27 лютого 2020 та необхідність оплатити продукцію в повному обсязі (аркуш справи 73). Факт направлення вказаного листа відповідачем та його отримання позивачем, сторонами не заперечується.

Відповідно до п. 3.7 договору позивач зобов`язаний протягом трьох робочих днів з моменту отримання від відповідача повідомлення про готовність товару для відвантаження узгодити дату поставки із відповідачем.

Позивач не подав доказів виконання умов п.3.7 договору, в обґрунтування своєї позиції зазначає, що з урахуванням факту поставки відповідачем неякісного товару за іншим договором, укладеним між сторонами, а саме - договір № 213 від 11.06.2018- мав підстави вважати що повідомлення відповідача про готовність товару до відвантаження є недостовірним. Тому позивач направив позивачу лист № 110 від 17.02.2020 про огляд та прийом товару на складі відповідача в місті Суми, після чого у позивача виникне зобов`язання з оплати продукції у повному обсязі (аркуш справи 74).

Суд не погоджується із позицією позивача щодо вимоги до відповідача про перевірку товару до відвантаження без проведення 100 % оплати, так як умовами договору встановлено обов`язок позивач здійснити повну оплату товару до моменту його відвантаження. Також сторони погодили поставку товару на умовах FCA місто Суми «Інкотермс» в редакції 2010 року, що означає передача постачальником товару перевізнику у визначеному місті - в м. Суми.

Крім цього, на думку позивача, до правовідносин між сторонами можливо застосувати положення Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 (рішення про приєднання прийнято Указом Президії ВР Української РСР № 7978-ХІ від 23.08.1989), так як вона застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких перебувають у різних державах. Відповідно до ст.73 Конвенції ООН передбачено право на розірвання однією стороною договору у разі істотного порушення договору щодо партії товару, якщо договір передбачає поставку товару окремим партіями. Покупець, який заявляє про розірвання договору щодо якої-небудь партії товару, може одночасно заявити про його розірвання щодо вже поставлених чи таких, що мають бути поставлені, партій товару, якщо через їх взаємозв`язок вони не можуть бути використані для мети, визначеної сторонами в момент укладання договору.

Суд погоджується із тим, що відповідно до статті 9 Конституції України вказана Конвенція є частиною національного законодавства. Однак , по-перше, зазначені приписи Конвенції застосовуються у випадку поставки в межах одного договору товару декількома партіями. Позивач посилається на окремий договір, укладений між сторонами - № 213 від 11.06.2018, який не може бути предметом дослідження у справі, що розглядається, з огляду на вимоги статті 76 ГПК України щодо належності доказів (на підставі договору № 213 від 11.06.2018 не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування по справі, що розглядається). По-друге, суд не погоджується із твердженням позивача, що єдиною метою договору №239 від 06.09.2019р. було придбання товару для подальшого перепродажу ТОО «Агрорес». При дослідженні тесту договору судом встановлено, що у розділі 1 -предмет договору- визначено, що постачальник (відповідач) зобов`язується поставити (передати у власність) покупцю (позивачу) товар, визначений у специфікації № 1 до договору, без зазначення про можливу перепродаж товару третій особі.

Також безпідставним є твердження позивача про недостовірність повідомлення відповідача про готовність товару до відвантаження, так як в порушення вимог ст.74 ГПК України вони не підтвердженні жодним належним доказом, а гуртуються лише на припущенні позивача про неможливість виготовити відповідачем товар та неякісний товар, поставлений за іншим договором, який не є предметом дослідження у цій справі (викладалися позивачем у листах № 110 від 17.02.2020 - аркуш справи 74, № 111 від 21.02.2020 - аркуш справи 76) . Крім цього, умовами договору не встановлено будь-яких вимог щодо подання відповідачем позивачу додаткових доказів готовності товару до відвантаження (фото, відео).

05.03.2020 позивач надіслав відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору у зв`язку із тим, що відповідач не здійснив поставку товару за договором у встановлені строки, тому позивач втратив комерційний інтерес до предмету договору (аркуш справи 81-82). Повідомлення було направлено позивачем після отримання ним аналогічного повідомлення від ТОО «Агрорес», якому позивач планував продати насоси, які є предметом договору поставки №239 від 06.09.2019р.

Таким чином, між сторони виникли господарські зобов`язання з поставки товару, які регулюються нормами ЦК України, ГК України та Законом України «Про міжнародне приватне право». Предметом дослідження у справі є наступне коло питань: своєчасність виконання відповідачем зобов`язань із виготовлення продукції, яка поставляється за договором,та виникнення обов`язку у відповідача з її відвантаження; виникнення у позивача зобов`язання з повної оплати продукції за договором та наявність або відсутність в залежності від встановлених судом обставин порушеного права позивача, а саме права вимоги про повернення попередньої оплати та відшкодування збитків.

Суд керується наступними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 44Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є: продавець - за договором купівлі-продажу. Згідно із статтею 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Сторони не визначили у договорі, яке право має застосовуватися , тому з огляду на зазначені приписи закону до договору, який є предметом спору, суд застосовує матеріальне та процесуальне право України.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Визначення договору поставки також є в статті 712 ЦК України: За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Також згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом досліджено та оцінено подані сторонами докази та встановлено, що відповідач відповідно до умов договору виконав покладені на нього обов`язки: після отримання 50 % попередньої оплати в 90-денний строк надіслав позивачу повідомлення про готовність товару до відвантаження. В той же час позивач, всупереч умовам договору не виконав свої обов`язки: не здійснив повну оплату продукції за договором, що є підставою для відвантаження продукції, та не узгодив із відповідачем дату поставки.

Мотиви, з яких суд визнав більш вірогідними докази відповідача, були викладені у рішенні.

Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність прострочення зі сторони відповідача, а тому і відсутність порушеного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом відмовлено у позові, то на позивача покладаються витрати із сплати судового збору та на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову Товарищества с ограниченной ответственностью «Компания ЦДА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська компанія насосного обладнання» про стягнення 4 307 859 грн 10 коп. - відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 64617 грн 89 коп. покласти на позивача - Товарищество с ограниченной ответственностью «Компания ЦДА».

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.06.2021.

Головуючий суддя О.Ю. Резніченко

Суддя Є.А. Жерьобкіна

Суддя В.Л. Котельницька