ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/4700/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Гогусь В. О.,

за участю представників:

позивача - Колісниченко А. С. (адвокат),

відповідача 1 - Крючков І. М. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),

відповідача 2 - не з`явилися,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 (колегія суддів: Демидова А. М. - головуючий, Ходаківська І. П., Владимиренко С. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 (суддя Баранов Д. О.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222"

до: 1) Харківської обласної ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Обласна соціальна аптека"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала"

про застосування правових наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" (далі - ТОВ "Аптека № 222", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Харківської обласної ради (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Обласна соціальна аптека" (далі - ТОВ "Обласна соціальна аптека", відповідач-2) про застосування двосторонньої реституції між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека" у зв`язку з недійсністю договору оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека", шляхом повернення переданого за недійсним правочином в оренду майна, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Харківській обласній раді; витребування у Харківської обласної ради на користь ТОВ "Аптека № 222" нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення ТОВ "Аптека № 222" за актом приймання-передачі; виселення ТОВ "Обласна соціальна аптека" з нежитлових приміщень загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/2805/19, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та постановою Верховного Суду від 24.02.2020, зокрема, визнано недійсним договір оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, укладений між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека", предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місця спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано укладеним з моменту набрання рішенням законної сили договору оренди стосовно вказаного майна між Харківською обласною радою та ТОВ "Аптека № 222".

Проте, незважаючи на наявність вказаного рішення, яке набрало законної сили, та сплату орендних платежів, позивач позбавлений права користування орендованим майном, через перебування у нежитловому приміщенні загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місця спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідача-2.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 910/4700/20 частково задоволено позовні вимоги ТОВ "Аптека № 222" до Харківської обласної ради, ТОВ "Обласна соціальна аптека".

Вирішено виселити ТОВ "Обласна соціальна аптека з нежитлових приміщень загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В інших позовних вимогах відмовлено у задоволенні.

2.2. Частково задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач має право нарівні з власником майна вимагати усунення перешкод у користуванні майном згідно з договором оренди, який є укладеним за рішенням суду, проте ТОВ "Обласна соціальна аптека" чинить перешкоди у користуванні спірним майном шляхом продовження користування нежитловими приміщеннями загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місцями спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо позовної вимоги про застосування двосторонньої реституції, суди зазначили, оскільки позивач не є стороною договору оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, укладеного між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека", то підстав для застосування двосторонньої реституції шляхом повернення ТОВ "Обласна соціальна аптека" переданого за недійсним правочином в оренду майна, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, Харківській обласній раді саме за позовом позивача немає. Стосовно вимоги про витребування майна, суди зазначили, що за положеннями статті 391 Цивільного кодексу України таким правом наділений лише власник майна. Судами встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місця спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області, отже, позивач не є власником спірного майна та не має права заявляти вимогу про витребування такого майна.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 та рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 у справі № 910/4700/20, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Аптека № 222" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмовлених у задоволенні позовних вимогах та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Аптека № 222" щодо застосування двосторонньої реституції між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека" у зв`язку з недійсністю договору оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між Харківською обласною радою та ТОВ "Обласна соціальна аптека" шляхом повернення переданого за недійсним правочином в оренду майна, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Харківській обласній раді; витребування у Харківської обласної ради на користь ТОВ "Аптека № 222" нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення ТОВ "Аптека № 222" за актом приймання-передачі - задовольнити. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/4700/20 залишити без змін.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Аптека № 222" зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Аптека № 222" звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц, постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 18.01.2017 у справі № 554/410/15-ц, від 01.02.2017 у справі № 175/1274/15-ц, від 27.09.2017 у справі № 442/4416/16-ц, постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/14506/17, від 19.09.2019 у справі № 910/14506/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц. Крім того, на думку скаржника, на цей час відсутній висновок щодо застосування статей 620, 765, 766 Цивільного кодексу України, відносно можливості особи, яка перебуває у зобов`язальних правовідносинах, витребувати орендоване майно у користування від власника майна, якщо той не передає їй його добровільно, за актом приймання передачі.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Обласна соціальна аптека" просить залишити касаційну скаргу ТОВ "Аптека № 222" без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. ТОВ "Обласна соціальна аптека" зазначає, що виключне право витребувати своє майно із незаконного володіння має саме власник майна - Харківська обласна рада. Оскільки спірне нежитлове приміщення не належить ТОВ "Аптека № 222" на праві власності, то за таких підстав ТОВ "Аптека № 222" не наділене правом витребування такого майна. ТОВ "Обласна соціальна аптека" також зазначає, що матеріали справи не містять доказів підписання між Харківською обласною радою та ТОВ "Аптека № 222" відповідного акта приймання-передавання нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Тобто позивач станом на дату звернення із позовною заявою ще не вступив у строкове користування майном та, як наслідок, звернення до суду за захистом, нібито порушеного права оренди, є передчасним.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що 25.04.2017 Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І.Шаповала" звернулося до Харківської обласної ради із проханням вирішити питання щодо передачі в оренду нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (далі - об`єкт оренди).

4.2. Рішенням Харківської обласної ради від 25.05.2017 № 466-VII "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" визначено передати в оренду об`єкти спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області згідно з додатками 1, 2. У пункті 9 додатку № 1 до рішення № 466-VII визначено передати в оренду, зокрема, об`єкт оренди.

4.3. У липні 2017 року Харківською обласною радою було оголошено конкурс на право оренди об`єкту оренди. За результатами конкурсу переможцем на право оренди об`єкту оренди визначено ТОВ "Аптека № 222".

Листом від 01.08.2017 ТОВ "Аптека № 222" повідомлено, що він є переможцем конкурсу та ухвалено рішення про передачу в оренду останньому об`єкта оренди.

4.4. Як зазначено судами, позивачем після цього вживалися заходи щодо оформлення орендних відносин, водночас, Харківська обласна рада почала ухилятися від оформлення орендних відносин із ТОВ "Аптека № 222".

4.5. 28.12.2017 листом № 28/12-17/1 ТОВ "Аптека №222" звернулось до Харківської обласної ради з проханням повідомити інформацію стосовно суб`єкта оціночної діяльності, який повинен бути залучений для проведення незалежної оцінки об`єкта нерухомості, та роз`яснити дії щодо подальшого укладання договору оренди відповідного приміщення.

У відповідь на вказаний лист Харківська обласна рада листом № 01-37/361 від 09.02.2018 повідомила ТОВ "Аптека №222" про те, що у зв`язку із зверненням Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала" (від 20.07.2017 № 04-02/668 та від 03.11.2017 №04-02/1128/1) з проханням не передавати в оренду відповідні приміщення, оскільки використання їх необхідне для власних потреб балансоутримувача, на розгляд чергової сесії обласної ради планується винесення питання про виключення відповідного об`єкта з переліку таких, що підлягає передачі в оренду, тому проведення оцінки нежитлових приміщень та подальше укладення договору оренди є недоречним.

4.6. Відповідно до пункту 4 рішення Харківської обласної ради ХV сесії VII скликання від 01.03.2018 № 708-VII "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" вирішено внести зміни до додатку 1 "Об`єкти спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають передачі в оренду" до рішення обласної ради від 25.05.2017 № 466-VII "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області", вилучивши об`єкт, зазначений в пункті 9.

4.7. Згідно з пунктом 8 додатку 1 до рішення Харківської обласної ради ХVІІІ сесії VII скликання від 06.12.2018 № 876-VII "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області" до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають передачі в оренду було включено нежитлове приміщення 1-го поверху (кімн. № 54) загальною площею 28,0 кв. м, у т. ч. місця спільного користування площею 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", які перебувають на балансі Комунального заклад охорони здоров`я "Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала", розташовані за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення аптечного пункту, що реалізує готові ліки.

4.8. Листом № 60 від 14.12.2018 ТОВ "Аптека № 222" звернулось до Харківської міської ради, в якому вказувало на те, що 27.07.2017 його було визнано переможцем конкурсу з передачі в оренду відповідного нежитлового приміщення, після чого будь-яких повідомлень щодо скасування таких результатів конкурсу чи визнання їх недійсними не отримувало. В той же час, в газеті "Слобідський край" від 13.12.2018 № 100-101 було здійснено публікацію оголошення Харківської обласної ради про намір передати в оренду спірне приміщення, у зв`язку з чим ТОВ "Аптека № 222" просило виключити спірне приміщення з переліку об`єктів, що підлягають передачі в оренду, та укласти договір оренди комунального майна строком на 10 років з ТОВ "Аптека № 222".

4.9. У відповідь на вказаний лист Харківською обласною радою листом № 01-37/98 від 15.01.2019 було повідомлено про відсутність в обласної ради підстав для укладання договору оренди спірного приміщення з ТОВ "Аптека № 222", як переможцем конкурсу на укладання договору оренди від 27.07.2017, оскільки такий конкурс проводився на підставі внесення рішенням Харківської обласної ради ХІ сесії VII скликання від 25.05.2017 № 466-VII спірного приміщення до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають передачі в оренду, однак, рішенням від 01.03.2018 № 708-VII такий об`єкт було вилучено з відповідного переліку.

4.10. На думку позивача, відповідач-1 провів конкурс на право оренди об`єкту оренди із грубим порушенням процедури його проведення та вимог законодавства про захист економічної конкуренції, обмеживши всіх учасників від участі у конкурсі, окрім ТОВ "Обласна соціальна аптека", з яким у подальшому було укладено договір оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між Харківською обласною радою (61200, Харківська обл., м. Харків, вул. Сумська, буд. 64; ідентифікаційний код 24283333) та ТОВ "Обласна соціальна аптека" (61022, Харківська обл., м. Харків, провулок Криничний, буд. 10; ідентифікаційний код 42486957). Тому позивач у зв`язку із такою поведінкою відповідача-1 звернувся за захистом своїх прав до суду.

4.11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/2805/19, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, які у свою чергу залишені без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.02.2020 у справі № 910/2805/19:

- визнано незаконним рішення Харківської обласної ради XV сесії VІI скликання від 01.03.2018 № 708-VІI в частині внесення змін до додатку № 1 "Об`єкти спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що підлягають передачі в оренду" до рішення обласної ради від 25 травня 2017 року № 466-VІI "Про передачу в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та про внесення змін до додатків до деяких рішень обласної ради щодо передачі в оренду об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області", в частині виключення об`єкту, зазначеного у пункті 9 цього документу, а саме - нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

- визнано незаконним рішення Харківської обласної ради XVІІІ сесії VІI скликання від 06.12.2018 № 876-VІI в частині включення до додатку №1 до вказаного рішення об`єкту, зазначеного у пункті 8 цього документу, а саме - нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

- визнати недійсним договір оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019, а саме: нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, укладений між Харківською обласною радою (61200, Харківська обл., м. Харків, вул. Сумська, буд. 64; ідентифікаційний код 24283333) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Обласна соціальна аптека" (61022, Харківська обл., м. Харків, провулок Криничний, буд. 10; ідентифікаційний код 42486957).

- визнано укладеним між Харківською обласною радою (61200, Харківська обл., м. Харків, вул. Сумська, буд. 64; ідентифікаційний код 24283333) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" (61124, Харківська обл., м. Харків, проспект Гагаріна, буд. 177; ідентифікаційний код 31439339) з моменту набрання рішенням законної сили договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на визначених умовах.

4.12. Позивач зазначає, що після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/2805/19 він добросовісно сплачує орендну плату у встановленому договором порядку та розмірі, проте отримати передані в оренду приміщення у фактичне користування позивачу не вдалося, оскільки, у цих приміщеннях продовжує протиправно знаходитись відповідач-2 без будь-яких на те законних підстав.

Суд першої інстанції установив, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме, листами (з доказами їх надіслання) підтверджується факт неодноразових звернень позивача, як до Харківської обласної ради, так і до ТОВ "Обласна соціальна аптека" з вимогами про усунення перешкод ТОВ "Аптека № 222" у володінні та користування належними йому нежитловими приміщеннями загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

4.13. Наведені обставини слугували підставою для виникнення спору, оскільки, на думку позивача, його право на користування приміщенням підлягає захисту в судовому порядку.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

5.2. З урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3. Предметом позову у цій справі є вимоги ТОВ "Аптека № 222" до Харківської обласної ради та ТОВ "Обласна соціальна аптека" про застосування двосторонньої реституції у зв`язку з недійсністю договору оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019 шляхом повернення переданого за недійсним правочином в оренду майна; витребування у Харківської обласної ради на користь ТОВ "Аптека № 222" нежитлового приміщення шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення ТОВ "Аптека № 222" за актом приймання-передачі; виселення ТОВ "Обласна соціальна аптека" із спірних нежитлових приміщень.

Підставою позову є порушення, на думку позивача, його права на користування нежитловим приміщенням загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м, будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , через перебування у спірному нежитловому приміщенні відповідача-2.

5.4. У статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

5.5. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

5.6. Наведені у статті 16 Цивільного кодексу України способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, такий перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

5.7. Цивільним кодексом України та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення статті 16 Цивільного кодексу України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного кодексу України.

5.8. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

5.9. Як зазначалося, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 910/2805/19, залишеним без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.02.2020 у справі № 910/2805/19 визнано недійсним договір оренди № 368Н від 05.03.2019, а саме спірного нежитлового приміщення , а також визнано укладеним між Харківською обласною радою та ТОВ "Аптека № 222" з моменту набрання рішенням законної сили договір оренди цього нежитлового приміщення.

5.10. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 5 цієї статті ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

5.11. У цій справі ТОВ "Аптека № 222" звернулося з трьома вимогами до Харківської обласної ради та ТОВ "Обласна соціальна аптека": 1) про застосування двосторонньої реституції у зв`язку з недійсністю договору оренди № 368Н комунального майна від 05.03.2019 шляхом повернення переданого за недійсним правочином в оренду майна; 2) витребування у Харківської обласної ради на користь ТОВ "Аптека № 222" нежитлового приміщення шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення ТОВ "Аптека № 222" за актом приймання-передачі; 3) виселення ТОВ "Обласна соціальна аптека" із спірних нежитлових приміщень.

5.12. Відповідно до чинного законодавства, орендареві забезпечується захист його права на майно нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Крім того, орендар може скористатися також зобов`язально-правовими способами захисту цивільних прав, в тому числі вимагати передачі йому майна відповідно до умов договору оренди.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу

5.13. Касаційну скаргу ТОВ "Аптека № 222" з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц, постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 18.01.2017 у справі № 554/410/15-ц, від 01.02.2017 у справі № 175/1274/15-ц, від 27.09.2017 у справі № 442/4416/16-ц, постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/14506/17, від 19.09.2019 у справі № 910/14506/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц.

5.14. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

5.15. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.16. Верховним Судом установлено, що у справі № 439/212/14-ц (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018) предметом позову були вимоги ОСОБА_1 до реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції Львівської області, Ткачука В. І., Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, треті особи: Борисьонок І. І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко О. А., ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення сесії сільської ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 09 та 29 вересня 1998 року, укладених між ТОВ «Джерело» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , товариство продало, а Бузинарська О. В. придбала водозапірну свердловину, що складає 1/20 ідеальної частки цілісного майнового комплексу цеху безалкогольних напоїв, а також насосну споруду - 17,6 кв. м, та водонапірну башту, що складає 1/100 ідеальної частки цілісного майнового комплексу цеху безалкогольних напоїв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Спірним рішенням Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області від 20 жовтня 2010 року № 322 затверджено технічну документацію по землеустрою про встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,8333 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , для викупу у власність; затверджено ціну продажу вказаної земельної ділянки в розмірі 150 166 грн; вирішено передати у власність ТОВ «Джерело» шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,8333 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , для обслуговування майнового комплексу цеху безалкогольних напоїв за ціною 150 166 грн. Також, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій з боку реєстраційної служби, що полягали в державній реєстрації права на дану земельну ділянку, позивач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були протиправно позбавлені права на придбання земельної ділянки, призначеної для обслуговування належних їм об`єктів нерухомості, як співвласники колишньої частини цілісного майнового комплексу ТОВ «Джерело», а саме: насосної споруди, водонапірної башти та водозабірної свердловини.

5.17. У справі № 6-605цс16 (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016) предметом позову були вимоги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо», ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_9 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2005 року позивачам квартира АДРЕСА_3 , яку вони 18.11.2010 передали в іпотеку публічному акціонерному товариству «Банк «Камбіо» (далі ПАТ «Банк «Камбіо», Банк), виступивши майновими поручителями ТОВ «Східна мастильна компанія» щодо виконання останнім обовязків із повернення узятих у кредит коштів згідно Генеральної кредитної угоди від 17.11.2010 , укладеної між ТОВ «Східна мастильна компанія» та ПАТ «Банк «Камбіо». Згодом, використавши іпотечний договір, відповідач ПАТ «Банк «Камбіо» незаконно привласнив квартиру АДРЕСА_3 й на початку 2014 року ними, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було ініційовано судовий розгляд спору щодо скасування реєстрації права власності Банку; під час розгляду такої справи Подільський районний суд м. Києва ухвалою від 30.05. 2014 забезпечив їх позов шляхом установлення заборони проводити будь-які дії, повязані з відчуженням зазначеної квартири. Незважаючи на те, що Банк був обізнаний про забезпечення їх позову, він порушив відповідну заборону й у період її дії продав квартиру ОСОБА_8 згідно з договором купівлі-продажу від 12.09.2014; ОСОБА_8 у свою чергу 16.09.2014 передав квартиру в заставу ОСОБА_9 . Позивачі зазначали, що договір купівлі-продажу від 12.09.2014 укладений із порушенням вимог закону та порушує їх права, й у зв`язку з цим просили визнати зазначений договір недійсним та визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

5.18. У справі № 554/410/15-ц (постанова Верховного Суду України від 18.01.2017) предметом позову були вимоги фізичної особи (в інтересах свого чоловіка) до фізичних осіб, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу, державна реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовано укладенням договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету) під час дії ухвали про накладення арешту на майно боржника у справі про стягнення коштів за договором позики. Нва думку позивачки, зазначений договір порушує її права, оскільки унеможливлює виконання судового рішення, його укладено з метою уникнути цивільно-правової відповідальності, цей договір порушує публічний порядок, тому позивачка просила на підставі статей 203, 215 - 216, 228 ЦК України визнати його недійсним.

5.19. У справі № 175/1274/15-ц (постанова Верховного Суду України від 01.02.2017) предметом позову були вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , треті особи: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Царєйкін М. М., про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації та повернення майна у власність. Підставою позову було укладення ОСОБА_11 24.09.2014 під час дії ухвали про арешт майна, шлюбного договору подружжя, договорів про виділення часток домоволодіння, дарування 1/3 частини житлового будинку, дарування земельної ділянки та купівлі-продажу земельної ділянки.

5.19. У справі № 442/4416/16-ц (постанова Верховного Суду України від 27.09.2017) предметом позову були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» Центр реабілітації та оздоровлення» до ОСОБА_14 , Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Підставою позову було укладення оспорюваного правочину з порушенням вимог закону, оскільки ПАТ «Укрінбанк» не мав права його укладати у зв`язку з наявністю ухвали суду про накладення арешту на спірне майно.

5.20. У справі № 910/14506/17 (постанови Верховного Суду від 18.04.2018 та від 19.09.2019) предметом позову були вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпо Групп" до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Інвестмент Группро визнання недійсним договору купівлі-продажу № 8/17 нежитлового приміщення № 1-12 групи приміщень № 1 в літ. "А" загальною площею 177,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , укладеного 27.04.2017 Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ТОВ "Рент Інвестмент Груп", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1519. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір що спірний договір був укладений за результатами аукціону, однак аукціон було проведено із істотним порушенням законодавства. Позивач зазначав, що договір укладено всупереч заборони, встановленої ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2017 та всупереч арешту, накладеного на спірне нерухоме майно ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.04.2017.

5.21. У справі № 504/2864/13-ц (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018) предметом позову були вимоги прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області та Комінтернівської (нова назва - Лиманської) районної державної адміністрації Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Продукт-2», ОСОБА_15 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональне відділення з продажу земель», Визирська сільська рада Комінтернівського (нова назва - Лиманського) району Одеської області, про визнання недійсними протоколу аукціону з продажу об`єкта земельних торгів, договорів купівлі-продажу, міни та про повернення земельної ділянки. Позвоні вимоги мотивовані тим, що під час проведення земельних торгів з продажу земельної ділянки були допущені порушення вимог земельного законодавства, оскільки Положення не регламентувало порядок продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а крім того, земельна ділянка на час продажу перебувала у межах прибережної захисної смуги Григорівського лиману. Тому земельна ділянка вибула з власності держави з порушенням вимог законодавства.

5.22. У справі № 674/31/15-ц (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018) предметом позову були вимоги Прокуратури Дунаєвецького району Хмельницької області в інтересах держави до Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , треті особи: відділ Держземагентства у Дунаєвецькому районої Хмельницької області, Чаньківська сільська рада Дунаєвецького району Хмельницької області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржувані розпорядження Дунаєвецької РДА не відповідають вимогам закону, оскільки спірна земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_16 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташована в межах прибережної захисної смуги водойми, частково - водойми та відноситься до категорії земель водного фонду, і використовувати її для сільськогосподарських потреб є порушенням вимог земельного законодавства.

5.23. Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, установив, що висновки щодо застосування норм права у справах, на які посилається скаржник, та у цій справі зроблені з урахуванням різних предметів та підстав позову, різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.24. ТОВ "Аптека № 222", звертаючись із касаційною скаргою, з посиланням на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 620, 765, 766 Цивільного кодексу України, відносно можливості особи, яка перебуває у зобов`язальних правовідносинах, витребувати орендоване майно у користування від власника майна, якщо той не передає їй його добровільно, за актом приймання передачі.

5.25. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.26. За змістом ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.27. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що статтею 620 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки невиконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання.

5.28. Норми статей 765, 766 Цивільного кодексу України визначають обов`язок наймодавця щодо передання майна наймачеві та правові наслідки його невиконання. Зокрема, відповідно до статті 765 Цивільного кодексу України, наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Згідно із статтею 766 Цивільного кодексу України, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором:

1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою;

2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

5.29. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.30. Частинами 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

5.31. Відтак, з урахуванням змісту статей 16, 620, 765, 766 Цивільного кодексу України позивач у цій справі вправі звернутися з вимогою до відповідача - Харківської обласної ради (орендодавця за договором) з вимогою про витребування шляхом зобов`язання орендодавця передати об`єкт оренди відповідно до умов зобов`язання. Наведена вимога відповідає способу захисту цивільних прав, передбаченому пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (примусове виконання обов`язку в натурі) та узгоджується із змістом статей 620, 766 Цивільного кодексу України.

5.32. Водночас колегія суддів відзначає, що термін «витребувати» означає «одержати що-небудь на вимогу; вимагати та отримати». При цьому зміст цього терміна означає одержання (набуття) речі як у власність, так і в користування. Про це, зокрема, свідчить зміст статей 400, 620 Цивільного кодексу України. Таким чином, термін «витребування» вживається у актах цивільного законодавства України не лише для позначення речово-правових способів захисту права власності, а й при характеристиці зобов`язально-правових способів захисту цивільних прав.

5.33. Водночас вузьке трактування змісту означеного терміна господарськими судами попередніх інстанцій призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "Аптека № 222" про витребування у Харківської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" за актом приймання-передачі.

5.34. З урахуванням наведеного, Верховний Суд зазначає, що системний аналіз змісту статей 16, 620, 765, 766 Цивільного кодексу дає підстави вважати, що у цьому випадку позивачем у справі правильно обрано спосіб захисту - витребування орендованого майна шляхом передання його на умовах, передбачених договором оренди.

5.35. Водночас вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача у цій частині повинно здійснюватися з урахуванням умов договору оренди спірного нежитлового приміщення. Проте суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судові рішення наведеним вимогам не відповідають.

6.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

6.4. Ураховуючи допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судові рішення слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" про витребування у Харківської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" за актом приймання-передачі із направленням справи в цій частині на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити частково.

6.5. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 910/4700/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" про витребування у Харківської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" нежитлового приміщення загальною площею 28,0 кв. м, у тому числі місць спільного користування 7,3 кв. м будівлі літ. "Б-7", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання Харківської обласної ради передати вказані приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю "Аптека № 222" за актом приймання-передачі.

3. Справу № 910/4700/20 в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 910/4700/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак