СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Справа № 905/274/21

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючий (суддя-доповідач): Судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І. Склярук С.І. Богатирьов С.В. - за довіреністю (адвокат); Не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного науково-виробничої компанії Інтербізнес м.Київ в особі філії Волноваська птахофабрика Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес с.Рибинське, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від01.04.2021 року
у справі№905/274/21 (суддя Величко Н.В.)
за позовом до відповідача: проТовариства з обмеженою відповідальністю Глобал-Агро м.Київ Приватного наукової-виробничої компанії Інтербізнес м.Київ в особі філії Волноваська птахофабрика Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес с.Рибинське, Донецька область стягнення 398 583, 37 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року до Господарського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (далі-Позивач) з позовною заявою до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (далі-Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в сумі 134 861,52грн, 3% річних в сумі 93.034,87 грн, інфляційної різниці в сумі 170 686,98 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.04.2021 року у справі №905/274/21 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню у розмірі 134 861,52 грн., три відсотки річних в розмірі 92 780,67 грн, інфляційну різницю у розмірі 170 686,98 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5 974,93 грн. В задоволенні решти позовних вимог судом - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає наступне:

- в наданому Позивачем до суду першої інстанції в позовній заяві розрахунок штрафних санкцій невірно вказано суму заборгованості по платежам, а тому сума пені розрахована не вірно;

- з наданого Позивачем до суду першої інстанції розрахунку, не вбачається, за якою відсотковою ставкою здійснено нарахування пені, не зазначено розміру ставки Національного банку, що діяла на період прострочення оплати, а тому наданий Позивачем розрахунок є необґрунтованим;

- всі основні зобов`язання, передбачені договором, були виконані Відповідачем, а Позивач, жодного разу не звертався з вимогами про сплату неустойки;

- Позивачем не надано до суду першої інстанції будь-яких доказів спричинення негативних наслідків у зв`язку із затримками сплати за поставлений товар-комбікорм у встановлені договором строки, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат;

- нарахування Позивачем відсотків річних відповідно до умов укладеного між сторонами договору підпадають під визначення пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), яку сторонами вже було погоджено в договорі, в розмірі двох облікових ставок НБУ від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за той самий період, отже такі нарахування не узгоджуються з приписами ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення;

- наданий Позивачем розрахунок інфляційних збитків розраховано не вірно, так як відповідно до ВГСУ від 31.07.2013 року у справі 922/874/13-г, індекс інфляції нараховується на весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом.

Інших доводів апеляційна скарга Відповідача не містить.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 року у справі №905/274/21 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення господарського суду Донецької області від 01.04.2021 року у справі №905/274/21 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Розгляд справи призначено на 23.06.2021 року, явка учасників справи визначена не обов`язковою.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021 року у зв`язку з перебування у відпустці судді Істоміної О.А. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стойка О.В., судді Попков Д.О., Пушай В.І.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Відповідача не скористався.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

В судовому засіданні представник Позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини.

Між сторонами 28.03.2019 було укладено договір поставки №2803-2019 (далі- Договір), відповідно до якого, Позивач зобов`язався передати у власність Відповідачу, а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити комбікорм, ціна за одиницю товару, загальна вартість товару, що поставляється, кількість поставки, відображається у відповідних видаткових накладних на товар.

На виконання умов Договору Позивачем було здійснено постачання товару Відповідачу на загальну суму 4 523 929,54 грн за наступними видатковими накладними: № 1191 від 04.12.2019 на суму 192.115,68 грн., №1200 від 05.12.2019 на суму 194.622,08 грн., № 1201 від 06.12.2019 на суму 186.977,56 грн., № 1208 від 06.12.2019 на суму 187.228,20 грн., № 1209 від 08.12.2019 на суму 193.243,56 грн., № 1211 від 09.12.2019 на суму 187.604,16 грн., № 1215 від 10.12.2019 на суму 196.125,92 грн., № 1216 від 10.12.2019 на суму 191.739,72 грн., № 1219 від 11.12.2019 на суму 191.614,40 грн., № 1222 від 13.12.2019 на суму 189.358,64 грн., № 1223 від 13.12.2019 на суму 181.839,43 грн., № 1224 від 14.12.2019 на суму 189.985,24 грн., № 1225 від 15.12.2019 на суму 188.606,72 грн., № 1226 від 16.12.2019 на суму 188.230,76 грн., № 1232 від 16.12.2019 на суму 182.090,08 грн., № 1239 від 17.12.2019 на суму 183.092,64 грн., № 1240 від 18.12.2019 на суму 187.102,88 грн., № 1246 від 19.12.2019 на суму 191.739,72 грн., № 1252 від 20.12.2019 на суму 182.215,39 грн., № 1253 від 21.12.2019 на суму 182.716,68 грн., № 1254 від 22.12.2019 на суму 189.233,32 грн., № 1256 від 23.12.2019 на суму 189.483,96 грн., № 1257 від 23.12.2019 на суму 189.859,92 грн., № 1268 від 24.12.2019 на суму 187.102,88 грн.

Доказів проведення розрахунків за вищезазначеними видатковими накладними у спірний період матеріали справи не містять.

Позивачем, також було зазначено, що на виконання умов Договору ним було здійснено поставку Відповідачу у період з 02.04.2019 по 24.12.2019 товару на загальну суму 27 215 537,56 грн, але Відповідач розрахувався за отриманий товар частково, сплативши лише 22 723 774,84 грн, внаслідок чого залишились повністю не оплаченими видаткові накладні за період з 05.12.2019 по 24.12.2019 (№№ГА000001200-ГА000001268) та частково не сплачена (на суму 159.949,16 грн.) видаткова накладна №ГА000001191 від 04.12.2019, тому у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 4 491 762,72 грн.

Вищенаведене стало підставою до звернення Позивача до суду з позовом до Відповідача про стягнення боргу та нарахованих санкцій в межах господарської справи №905/733/20.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 у справі №905/733/20 позовні вимоги Позивача до Відповідача про стягнення заборгованості в сумі 5 275 997,38 грн задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг в сумі 4 491 762,72 грн, три проценти річних в сумі 112 143,58 грн., інфляційні втрати в сумі 8 983,53 грн, пеню в сумі 663 107,55 грн.

Вищезазначеним судовим рішенням встановлені наступні обставини.

Позивачем за договором поставки №2803-2019 від 28.03.2019 за період з 02.04.2019 по 24.12.2019 було всього поставлено товар Відповідачу на суму 27 215 537,56 грн, поставка товару здійснювалась за відсутності попередньої оплати, тому обов`язок Відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за видатковими накладними за період з 02.04.2019 по 24.12.2019 виник з дати отримання товару.

Відповідачем за поставлений товар було здійснено оплату лише на суму 22 723 774,84 грн, тому свої зобов`язання зі своєчасної та повної сплати Позивачу решти вартості товару в розмірі 4 491 762,72 грн. Відповідач на момент винесення рішення не виконав.

Зазначеним рішенням також стягнено з Відповідача пеню в сумі 663 107,55 грн. за період з 14.10.2019 по 09.04.2020, а також 3% річних в сумі 112.143,58 грн. за період з 03.04.2019 по 09.04.2020 та інфляційні за період січень 2020 року в сумі 8983,53 грн.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 у справі №905/733/20 має преюдиціальне значення при вирішенні справи № 905/274/21, а встановлені таким судовим рішенням факти повторного доведення не потребують.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на порушення Відповідачем зобов`язань за договором поставки №2803-2019 від 28.03.2019, що вартість отриманого Відповідачем товару не була сплачена своєчасно, заборгованість в сумі 4.491.762,72 грн. погашена повністю лише 18.12.2020 року, у зв`язку з чим Позивач скористався правом на стягнення інфляційної різниці та трьох відсотків річних, а також передбаченої договором пені від простроченої суми.

Будь-яких заперечень чи пояснень відносно позовних вимог Позивача від Відповідача до суду першої інстанції не надходило, правом на подання відзиву Відповідач не скористався.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з факту доведеності неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати поставленого Позивачем товару.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідачем 18.12.2020 перераховано Позивачу 5.306.576,81 грн. борг стягнутий з ПНВК "Інтербізнес" в особі філії "Волноваська птахофабрика" на виконання наказу №905/733/20 по ВП №63829633, про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка за 18.12.2020 по рахунку Позивача.

Відповідно до змісту позовної заяви, Позивач просив суд стягнути з Відповідача нараховані на основний борг у розмірі 4.491.762,72 грн. пеню за період з 10.04.2020 по 24.06.2020 у сумі 134.861,52 грн., інфляційну різницю за період лютий 2020 листопад 2020 року у сумі 170.686,98 грн. та 3% річних за період з 10.04.2020 по 17.12.2020 у сумі 93.034,87 грн. на підставі п.6.4 Договору поставки №2803-2019 від 28.03.2019 та ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені в ст. ст. 216, 217 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України грошових сум.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до п. 6.4. Договору сторони обумовили, що у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі, покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або вартості частково оплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку, який міститься в позовній заяві, Позивач нарахував пеню за період з 10.04.2020 по 24.06.2020 у сумі 134.861,52 грн. по кожному зобов`язанню окремо в межах строку у відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом першої інстанції перевірено здійснений Позивачем розрахунок пені, та констатовано, що такий розрахунок пені є арифметично вірним та відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи, у зв`язку з чим, вимоги підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, та зазначає, що матеріали справи не містять доказів та доводів на спростування висновків суду в цій частині.

Доводи Відповідача зазначені ним в апеляційній скарзі, що Позивачем не зазначена яка ставка Національного банку діяла на період прострочення оплати, а тому наданий розрахунок пені є необґрунтованим - спростовуються змістом позовної заяви, де в розрахунку пені Позивачем вказано конкретну облікову ставку НБУ для кожного періоду прострочення.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи Відповідача про те, що в наданому Позивачем до суду першої інстанції розрахунку штрафних санкцій невірно вказано суму заборгованості по платежам, а тому сума пені розрахована не вірно, так як жодного контр-розрахунку Відповідачем а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції надано не було. Перевіривши суму заборгованості зазначену Позивачем, враховуючи надані докази, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Позивачем також у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення з Відповідача 3% за період з 10.04.2020 по 17.12.2020 у розмірі 93 780,67 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду в частині стягнення 92 780, 67 грн. 3% річних.

Щодо заявленої Позивачем вимоги про відшкодування інфляційних втрат в розмірі 170.686,98 грн., які нараховані за період лютий 2020 по листопад 2020 року, судом першої інстанції було зазначено наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, застосувавши межі періоду, що визначені Позивачем у доданому до позовної заяви розрахунку, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції в розмірі 170 686,98 грн.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, та зазначає що викладені в апеляційній скарзі доводи на спростування порядку нарахування спірних сум є необґрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного цивільного законодавства.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги, що спірні суми інфляційних, 3% річних та пені мають спільну правову природу, а тому їх одночасне застосування порушує умови ст.61 Конституції України, спростовуються вищенаведеними висновками судової колегії.

Відповідного контрозрахунку основної суми заборгованості, а також нарахованих на неї Позивачем пені, інфляційних втрат та 3 % річних Відповідачем а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Інші доводи заявника, зазначені ним в апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними висновками судової колегії, наявними в матеріалах справи доказами та нормами чинного матеріального законодавства.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

За таких підстав рішення господарського суду Донецької області від 01.04.2021 року у справі №905/274/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес м.Київ в особі філії Волноваська птахофабрика Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес с.Рибинське, Донецька область - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного науково-виробничої компанії Інтербізнес м.Київ в особі філії Волноваська птахофабрика Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес с.Рибинське, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 01.04.2021 року у справі №905/274/21 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.04.2021 року у справі №905/274/21 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватну науково-виробничу компанію Інтербізнес м.Київ в особі філії Волноваська птахофабрика Приватної науково-виробничої компанії Інтербізнес с.Рибинське, Донецька область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.06.2021

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай