РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.06.2021Справа № 904/1116/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 904/1116/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

до Державної казначейської служби України

про стягнення 571 956,22 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до 1) Державної казначейської служби України; 2) Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про стягнення 571 956,22 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на невиконання органом казначейської служби пред`явленого ним до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2018 у справі № 904/2901/18 про стягнення на його користь 4 211 970,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2021 позову заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до 1) Державної казначейської служби України; 2) Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про стягнення 571 956,22 грн передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

13.04.2021 на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків. При цьому, у заяві про усунення недоліків позивач зазначив, що не заявляє жодних позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області, у зв`язку із чим подає позовну заяву у новій редакції без зміни предмету і підстав позову із визначенням в якості відповідача тільки Державної казначейської служби України.

Суд прийняв до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність "Дніпропетровськгаз збут" з вимогами до Державної казначейської служби України про стягнення 571 956,22 грн, які складаються з 3% річних у сумі 250 641,08 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 321 315,14 грн, розрахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2018 у справі № 904/2901/18 та ухвалою від 19.04.2021 відкрив провадження у справі. Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

19.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що лише після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше спірного наказу суду, Казначейство зможе здійснити заходи щодо перерахування коштів на користь позивача за рахунок бюджетної програми КПКВ 3504040.

31.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2901/18 стягнуто з Управління соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» інфляційні втрати - 3 260 458,49 грн, 3% річних - 889 265,92 грн та витрати по сплаті судового збору - 62 245,87 грн.

25.10.2018 на виконання вказаного рішення Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ №904/2901/18 про стягнення з Управління соціального захисту населення Апостолівської районної державної адміністрації на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» 4 211 970,28 грн.

06.11.2018 позивач звернувся із заявою №Dpz007.2-Ск-25734-1018 від 31.10.2018 до Управління Державної казначейської служби України в Апостолівському районі про виконання судового рішення, а саме наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2018 року по справі №904/2901/18.

17.12.2018 на адресу позивача надійшов лист Управління Державної казначейської служби України в Апостолівському районі від 10.12.2018 №04-03/227, яким повідомлялось, що для виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2018 по справі №904/2901/18 направлений пакет документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, відповідно до Закону України від 5 червня 2012 року №4901-XI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зі змінами та доповненнями та стягнення державного та місцевих бюджетів та боржників.

21.07.2020 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з листом, в якому просив повідомити про стан виконання наказу від 25.10.2018 по справі №904/2901/18, але відповідь на лист не отримав.

У зв`язку із тим, що станом на 23.12.2020 позивач коштів по виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2018 по справі №904/2901/18 так і не отримав, 28.12.2020 на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області було направлено адвокатський запит №72/12/20 від 23.12.2020 з проханням повідомити, на якій стадії виконання знаходиться наказ від 25.10.2018 по справі №904/2901/18, під яким номером в черзі на виконанні він знаходиться і коли позивач може розраховувати на отримання 4 211 970,28 грн.

16.01.2021 у відповідь на вказаний запит на адресу позивача надійшов лист від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області №04-13-04/104 від 05.01.2021 щодо розгляду адвокатського запиту, в якому зазначено про те, що тільки Державна казначейська служба України (Казначейство) відповідно до наданих повноважень здійснює виконання судових рішень виключно у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для виконання рішень суду та у порядку черговості надходження виконавчих документів, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів державного бюджету за рішенням суду. Отже, після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше, Державна казначейська служба України здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Позивач вважає, що оскільки перерахування 4 211 970,28 грн відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 у справі №904/2901/18 Державною казначейською службою України станом на 31 січня 2021 року здійснено так і не було, йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 571 956,22 грн, яка складається із 250 641,08 грн 3% річних, нарахованих за період з 07.02.2012 по 31.01.2021, та 321 315,14 грн інфляційних втрат, нарахованих з березня 2019 року по грудень 2020 року.

Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплачених коштів, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 по справі №904/2901/18.

Встановивши, що ДКСУ прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженої рішенням суду суми боргу, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.

Сама по собі відсутність коштів у боржника не є підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові №522/16351/17 від 06.07.2020.

З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві, як такі, що не спростовують заявлених позовних вимог.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та арифметичну вірність.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають у задоволенню повністю.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ідентифікаційний код 37567646) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Поля, 2, ідентифікаційний код 39572642) 250 641 грн 08 коп. - 3% річних, 321 315 грн 14 коп. - інфляційних нарахувань та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 579 грн 34 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.06.2021.

Суддя А.І. Привалов