ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 927/368/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер»

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 14.01.2021

у справі № 927/368/15 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та

дистрибуційні системи»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер»

про стягнення 122 826, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» (далі - ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», позивач) звернулось до Господарського Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер» (далі - ТОВ «Ашер», відповідач) про стягнення 122 826,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором дистриб`юції №0199 від 01.03.2012 в частині повернення після закінчення строку його дії частини отриманого торгового обладнання та компенсації його вартість.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він є власником зазначеного у позові торгового обладнання, відтак не можливо визначити, чи має право позивач передавати це майно в оренду, вимагати його повернення з оренди та сплати компенсації його вартості. На переконання відповідача, перелічене у позові торгове обладнання зі складу відповідача вивіз територіальний менеджер позивача ОСОБА_1 , що підтверджується інвентиризаційним описом №1 від 10.04.2015, письмовими поясненнями начальника складу ТОВ «Ашер» ОСОБА_2 та колишнього бухгалтера ОСОБА_3 . При цьому, холодильник UBC Icestriam Medium вуличний з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Р7135, заводський номер 82969 вартістю 5 823, 00 грн. та холодильник ХШВ600 Icestriam Орtima зовнішній з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н14441 заводський номер 11.21034.052 вартістю 7 300, 00 грн. знаходяться на головному складі відповідача та він просив позивача забрати це обладнання. Одночасно відповідач просив звільнити його від відповідальності у вигляді компенсації вартості обладнання на підставі ч. 3 ст. 219 ГК України.

В наданому суду першої інстанції відзиві на пояснення відповідача позивач посилався на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.07.2013 у справі №927/611/13 та зазначав, що його право власності на торгівельне обладнання підтверджується укладеними договорами купівлі-продажу, а твердження про переміщення торгівельного обладнання територіальним менеджером позивача не відповідають дійсності, адже відповідачем не надано доказів на підтвердження факту звернення до позивача із пропозицією забрати торгівельне обладнання, яке відповідач за умовами Договору зобов`язаний повернути власним ресурсом.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.05.2015 провадження у справі зупинено. Копії матеріалів справи надіслано прокурору Чернігівської області для їх перевірки та направлення за підслідністю для проведення досудового розслідування.

В період часу, коли провадження у справі було зупинено, судом вчинялись дії щодо отримання інформації про стан проведення досудового розслідування, що підтверджується листами суду №927/368/15/2212/15 від 07.12.2015, №927/368/15/1005/16 від 04.07.2016, №927/368/15/241/17 від 13.02.2017, №927/368/15/131/19 від 30.01.2019, №927/368/15/214/20 від 05.02.2020, №927/368/15/1229/20 від 10.08.2020, №927/368/15/1452/20 від 16.09.2020.

Листом від 29.12.2015 Чернігівська місцева прокуратура повідомила суд, що за результатами розгляду отриманих матеріалів до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000151 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України та проведення досудового розслідування слідчим відділом Чернігівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Чернігівській області.

Проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000151 під час зупинення провадження у справі підтверджується також листами Чернігівської місцевої прокуратури від 19.01.2016, від 21.07.2016, від 22.02.2017, від 20.07.2018, від 08.02.2019, від 05.02.2020.

Листом від 10.08.2020 Чернігівська місцева прокуратура повідомила суд про закриття кримінального провадження, а супровідним листом від 16.09.2020 надала суду копію постанови про закриття кримінального провадження №0000151.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.11.2020 провадження у справі поновлено в зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження у справі, а саме: до суду надійшла копія постанови від 22.08.2020 про закриття кримінального провадження №0000151.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.01.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер» на користь Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» компенсацію вартості торгового обладнання в розмірі 109 703 грн. та 2 194,06 грн. судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ашер» оскаржило його в апеляційному порядку, просило рішення скасувати в частині стягнення компенсації вартості торгового обладнання в розмірі 109 703, 00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позову відмовити; справу розглядати за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер»; усі судові засідання проводити в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Чернігівської області. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач не є власником спірного торгового обладнання, не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин, а відтак не мав законних повноважень як передавати це майно в оренду ТОВ «Ашер», так і вимагати його повернення на свою користь та/або сплату компенсації його вартості. Крім цього, суд не з`ясував, що вказане у позовній заяві неповернуте торгове обладнання з території ТОВ «Ашер» було вивезене та комусь передане територіальним менеджером ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» ОСОБА_1 - посадовою особою позивача, і відповідно лише самому позивачу на даний час відомо, де і у кого це обладнання знаходиться. Доказами, що підтверджують наведені обставини, на переконання апелянта, є інвентаризаційний опис № 1 товарів, матеріалів, тари від 10.04.2015, письмові пояснення начальника складу ТОВ «Ашер» ОСОБА_2 та колишнього бухгалтера ТОВ «Ашер» Левченко Я.О. від 10.04.2015, акт проведення службового розслідування від 13.04.2015. Крім цього, оскільки перелічене у позові торгове обладания ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Ашер» під час виконання своїх трудових обов`язків територіального менеджера ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», а в наслідок його отримання і не повернення відповідачу завдано майнову шкоду в розмірі вартості цього майна, дану шкоду у вигляді вартості такого обладнання відповідачу в силу приписів ст. 1172 ЦК України має відшкодувати позивач. Внаслідок цього відбувається поєднання кредитора по зобов`язанню зі сплати компенсації вартості торгового обладнання за Договором, яким вважає себе позивач, із боржником за зобов`язанням з відшкодування заподіяної своїм працівником шкоди у вигляді вартості цього самого обладнання, яким також є позивач. Оскільки розмір цих зобов`язань є однаковим, обидва вони в силу прямої вказівки, яка міститься в ст. 606 ЦК України, будуть припиненими. Відповідач також вказував на наявність підстав для звільнення його від відповідальності у вигляді компенсації вартості обладнання на підставі ч. 3 ст. 219 ГК України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що відповідачем було повернуто більшу частину торгового обладнання, яке він отримав за умовами Договору, а питання щодо наявності права на передання майна в найм виникло у відповідача лише щодо 49 одиниць майна, яке останній не повернув позивачу, отже ухилився від виконання зобов`язань із його повернення. При поверненні всього іншого майна, яке відповідач отримав під час дії Договору, у нього не виникало необхідності у встановленні наявного документального підтвердження права власності позивача на це майно. При цьому, позивач стверджував, що його право власності на торгівельне обладнання підтверджується договорами купівлі-продажу, копії яких наявні в матеріалах справи. За твердженнями позивача, судом першої інстанції вірно встановлено, що передача торгівельного обладнання в суборенду за умовами Договору повинна здійснюватися лише за письмовим підтвердженням територіального менеджера позивача, який не мав повноважень на вивезення зі складу відповідача торгівельного обладнання. Проте в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту вивезення територіальним менеджером торгового обладнання зі складу ТОВ «Ашер». Більш того, згідно постанови слідчого доказів на підтвердження винуватості службової особи позивача у привласненні та розтраті торгового обладнання немає.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 22.06.2021, яке відбулось в режимі відео конференції, до Господарського суду Чернігівської області з`явився представник відповідача (апелянта), представник позивача в судове засідання не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис уповноваженого представника в розписці про перерву.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 22.06.2021 представник позивача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи суду, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача (апелянта) в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення в частині стягнення компенсації вартості торгового обладнання в розмірі 109 703, 00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача (апелянта), розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 01.03.2012 між ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» (позивач, компанія за договором) та ТОВ «Ашер» (відповідач, дистриб`ютор за договором) укладено Договір дистриб`юції № 0199 (далі - Договір), за умовами п. 2.1 якого компанія зобов`язується передавати дистриб`ютору товар у власність для його подальшого розповсюдження, а дистриб`ютор зобов`язується приймати такий товар у кількості та асортименті відповідно до супровідних документів, сплатити його вартість, та здійснювати його продаж, розповсюдження і надання відповідних послуг на території відповідно до умов, визначених цим договором.

Відповідно до 2.4 Договору компанія може на власний розсуд та за згодою дистриб`ютора передати останньому торгове обладнання у тимчасове користування (оренду), в тому числі з правом передачі в суборенду у роздрібні торгівельні точки, для презентації, охолодження, експозиції товару та збільшення об`ємів реалізації товару. Передача торгового обладнання оформлюється сторонами відповідно до цього договору та згідно додатку № 5.

Умови передачі торгового обладнання у тимчасове користування (оренду) визначено в додатку № 5., який є невід`ємною частиною Договору.

Положеннями п. 1.1 додатку № 5 до Договору передбачено, що торгове обладнання передається в оренду дистриб`ютору на термін дії Договору. Передача торгового обладнання в оренду супроводжується «Актом передачі/приймання необоротних активів», рахунком фактурою та податковою накладною.

Відповідно до п. 1.2 додатку № 5 кількість і вартість переданого раніше у користування торгового обладнання вказано в додатку № 6 до Договору і є його невід`ємною частиною.

За умовами п. 1.3 додатку № 5 в термін дії цього Договору торгове обладнання передається дистриб`ютору згідно «Акта передачи/приема необоротных активов», де обов`язково вказано назву, інвентарні номери, відповідні заводські номери, кількість та заставну вартість конкретного обладнання. «Акт передачи/приема необоротных активов» є невід`ємною частиною цього Договору.

Розділом 3 додаткової угоди № 5 визначено обов`язки сторін, в тому числі на відповідача покладено обов`язок повернути торгове обладнання по закінченню терміну дії Договору або згідно письмової заяви компанії в термін сім календарних днів (п. 3.2.15). У випадку якщо дистриб`ютор не повернув у вказаний в п. 3.2.15. термін торгове обладнання компанії, дистриб`ютор зобов`язаний компенсувати його вартість протягом 7-ми календарних днів з моменту отримання від компанії вимоги про компенсацію вартості торгового обладнання. Компенсація вартості торгового обладнання здійснюється за заставними цінами. Вартість торгового обладнання сплачується дистриб`ютором шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок компанії (п. 3.2.16 додатку № 5).

Між сторонами також було укладено додаток № 6 до Договору, на який є посилання у п. 1.2 додатку № 5.

Відповідно до п.п. 1, 2 додатку № 6 вказаний документ підтверджує кількість та заставну вартість отриманого торгового обладнання дистриб`ютором та містить інформацію про кількість та вартість наданого в оренду торгового обладнання.

В переліку торгового обладнання, наведеного у додатку № 6, міститься в тому числі найменування обладнання, щодо неповернення якого виник спір, зокрема: холодильник «Інтер-400Т» Моршинська, інвент. № 9659, 1 шт., заставна вартість 2 878,00 грн.; холодильник-вітрина FV500SD «Миргородська», інвент.№ КФ1555, 1 шт., заставна вартість 4 800,00 грн.; холодильник ХШВ400 Icestream Medium внутрішній «Миргородська», інвент. № Н10471, 1 шт., заставна вартість 4 913,00 грн.; холодильник ХШВ400 Icestream Medium внутрішній «Миргородська», інвент. № Н10478 1 шт., заставна вартість 4 913,00 грн.; холодильник ХШВ400 Icestream Medium внутрішній «Миргородська», інвент. № Н10495 1 шт., заставна вартість 4 913,00 грн.; холодильник ХШВ 600 Icestream Optima зовнішній «Миргородська», інвент. № Н11944, 1 шт., заставна вартість 7 127,00 грн.; холодильник ХШВ 600 Icestream Optima зовнішній «Миргородська», інвент. № Н12223, 1 шт., заставна вартість 7 127,00 грн..; холодильник ХШВ 600 Icestream Optima зовнішній «Миргородська», інвент. № Н12258, 1 шт., заставна вартість 7 127,00 грн.; холодильник ХШВ 600 Icestream Optima зовнішній «Миргородська», інвент. № Н13148, 1 шт., заставна вартість 7 300,00 грн.; холодильник ХШВ 600 Icestream Optima зовнішній «Миргородська», інвент. № Н14441, 1 шт., заставна вартість 7 300,00 грн.; холодильник ХШВ800 Icestream Large внутрішній «Миргородська», інвент. № Н14879, 1 шт., заставна вартість 8 069,00 грн.; холодильник UBC 400 Icestream Medium внутренний «Моршинська», інвент. № Н1644, 1 шт., заставна вартість 5 599,00 грн.; холодильник UBC 400 Icestream Medium внутрішній «Моршинська», інвент. № Н1657, 1 шт., заставна вартість 5 599,00 грн.; холодильник UBC 400 Icestream Medium внутрішній «Моршинська», інвент. № Н17200, 1 шт., заставна вартість 5 085,00 грн.; холодильник UBC 400 Icestream Medium вуличний «Моршинська», інвент. № Н7135, 1 шт., заставна вартість 5 823,00 грн.; холодильник UBC 400 Icestream Medium вуличний «Моршинська», інвент. № Н7140, 1 шт., заставна вартість 5 823,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200206, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200207, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200208, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200209, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200210, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200211, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200212, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200213, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням, інвент. № П200214, 1 шт., заставна вартість 396,00 грн.; полиця з підвісними пляшками над холодильним обладнанням 2011 рік, інвент. № П201904, 1 шт., заставна вартість 515,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу, інвент. № П300323, 1 шт., заставна вартість 838,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301623, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301624, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301625, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301626, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301627, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301628, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301629, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301630, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; полиця з підвісними пляшками для торгового залу 2011 рік, інвент. № П301631, 1 шт., заставна вартість 915,00 грн.; холодильник SEG PT-100 ТМ «Моршинська», інвент. № ХД004211, 1 шт., заставна вартість 3 020,00 грн.; дисплей напольний крючковий, інвент. № ХД007164, 1 шт., заставна вартість 916,00 грн.; дисплей напольний крючковий, інвент. № ХД007165, 1 шт., заставна вартість 916,00 грн.; дисплей напольний крючковий, інвент. № ХД007166, 1 шт., заставна вартість 916,00 грн.; дисплей напольний крючковий, інвент. № ХД007167, 1 шт., заставна вартість 916,00 грн.; дисплей напольний над холодильником, інвент. № ХД007224, 1 шт., заставна вартість 499,00 грн.; дисплей напольний над холодильником, інвент. № ХД007225, 1 шт., заставна вартість 499,00 грн.; захисна конструкція для 2-х дверного холодильника «Миргородська», інвент. № ХД025094, 1 шт., заставна вартість 2 183,00 грн.; захисна конструкція для 2-х дверного холодильника «Миргородська», інвент. № ХД025095, 1 шт., заставна вартість 2 183,00 грн.; захисна конструкція для 1-но дверного холодильника (квітень 27), інвент. № ХД005923, 4 шт. ( заставна вартість 21 804,00 грн за 27 шт.).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір дистриб`юціїї від 01.03.2012 року № 0199 за своєю правовою природою є змішаним договором, який, зокрема, містить елементи договору найму (оренди). Тому до спірних відносин, які виникли між сторонами щодо оренди торгового обладнання, викладені у додатку № 5 до Договору мають застосовуватися положення параграфу 5 глави 30 ГК України та глави 58 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір найму укладається відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України на строк, встановлений договором.

Як встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2013 у справі № 927/611/13, уклавши договір з додатками до нього, сторони фактично узгодили, що на передане раніше в оренду торгівельне обладнання, яке було включено в додаток № 6 до Договору, розповсюджується дія договору дистриб`юції від 01.03.2012 № 0199. Договір дистриб`юціїї №0199 від 01.03.2012 припинив свою дію 01.01.2013 за закінченням строку, на який його було укладено.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

За змістом ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі №927/611/13, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановлені обставини в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

За приписами ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Положеннями п. 3.2.15 додатку № 5 до Договору сторони погодили, що дистриб`ютор зобов`язаний повернути торгове обладнання по закінченню терміну дії Договору або згідно письмової заяви компанії в термін сім календарних днів.

Як встановлено матеріалами справи, 09.09.2014 позивач звернувся до відповідача з листом № 541/4-14ц, в якому містилася вимога про повернення торгового обладнання за Договором дистриб`юції № 0199 від 01.03.2012. Відповідач отримав цю вимогу 12.09.2014, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а отже зобов`язаний був повернути обладнання в термін до 19.09.2014 включно, проте цього не зробив.

06.10.2014 позивач надіслав відповідачу вимогу про компенсацію вартості торгового обладнання за Договором дистрибуції № 0199 від 01.03.2012, в якій вимагав компенсувати вартість торгового обладнання в розмірі 122 826, 00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок. Оскільки вимога отримана відповідачем 09.10.2014, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошти» від 28.10.2014, сплата відповідачем компенсації вартості неповернутого обладнання мала відбутися до 16.10.2014 включно.

Доказів повернення відповідачем спірного торгового обладнання або сплати передбаченої умовами Договору компенсації його вартості матеріали справи не містять, що свідчить про невиконання відповідачем передбаченого п.п. 3.2.15., 3.2.16. додатку № 5 до Договору зобов`язання.

При цьому, судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про те, що відповідач за умовами додатку №5 до Договору зобов`язаний власним ресурсом здійснити повернення торгового обладнання позивачу, оскільки за умовами п.3.2.7 додатку №5 до Договору відповідач зобов`язаний здійснювати власним ресурсом переміщення торгового обладнання, яке знаходиться в суборенді за вимогою позивача протягом 72 робочих годи. Вказана умова стосується переміщення торгового обладнання, яке знаходиться у суборенді і не регулює питання повернення цього обладнання позивачу. Як вище згадувалось, місцем виконання зобов`язанння про повернення майна є місцезнаходження відповідача.

Разом з цим слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним укладеного між сторонами Договору дистрибуції від 01.03.2012, його недійсність прямо не встановлена законом, відповідно заперечення відповідача (апелянта) з посиланням на відсутність доказів права власності позивача на спірне торгове обладнання не заслуговують на увагу.

При цьому, судом враховано, що відповідачем було повернуто більшу частини торгового обладнання, яке він отримав за умовами Договору, а питання про наявність права на передання майна у найм виникло у відповідача лише щодо 49 одиниць майна, яке останній не повернув позивачу, отже ухилився від виконання зобов`язань із його повернення. При поверненні всього іншого майна, яке відповідач отримав під час дії Договору, у нього не виникало необхідності у встановленні наявного документального підтвердження права власності позивача на це майно, доказів на спростування цього факту матеріали справи не містять.

З приводу доводів відповідача (апелянта) про те, що перелічене у позові торгове обладнання зі складу відповідача вивіз територіальний менеджер позивача ОСОБА_1 , слід зазначити, що відповідно до п.п. 3.2.4, 3.2.5, 3.2.19 додатку №5 до Договору відповідач зобов`язазався передавати торгове обладнання у суборенду для зберігання і продажу товару компанії (позивача) після письмового підтвердження територіального менеджера компанії, а також призначити відповідальну особу, яка утримується в штаті дистриб`ютора (відповідача) й яка має контролювати стан торгового обладнання під час прийомки-передачі та зберігання.

Таким чином, передача торгівельного обладнання в суборенду за умовами Договору повинна була здійснюватися лише за письмовим підтвердженням територіального менеджера позивача, який не мав повноважень на вивезення зі складу позивача спірного торгівельного обладнання.

Як встановлено матеріалами справи, постановою слідчого відділу Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 22.08.2020 закрито кримінальне провадження №0000151 від 21.05.2015, за ч.1 ст.191 КК України, згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу злочину). В постанові, зокрема, зазначено, що у 2008 році службова особа ПрАТ «ІДС» привласнила та розтратила торгове обладнання, яке перебувало в оренді ТОВ «Ашер» загальною вартістю 122 826,00 грн.

При цьому, судом враховано, що в цій постанові не зазначено, на підставі яких доказів зроблено висновок про привласнення і розтрату службовою особою позивача торгового обладнання на суму 122 826, 00 грн., не наведено переліку цього обладнання, та не встановлено особу, яка вчинила вищезгадане правопорушення.

За таких обставин, в силу приписів ст. 75 ГПК встановлені цією постановою обставини не є обов`язковими для господарського суду, відтак суд першої інстанції правомірно не прийняв цей доказ в якості належного, достатнього та допустимого на підтвердження заперечеь відповідача.

Надані відповідачем копії договорів суборенди торгового обладнання, актів приймання-передачі, вимоги про повернення обладнання та пояснення суборендарів стосуються правовідносин відповідача з суборендарями, передача торгового обладнання в суборенду не погоджена у письмовому вигляді з територіальним менеджером позивача, відповідно також не приймаються судом до уваги.

Крім цього, місцевий господарський суд правомірно відхилив в якості доказів письмові пояснення начальника складу відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка на час спірних правовідносин працювала бухгалтером відповідача, про те, що спірне обладнання зі складу вивіз територіальний менеджер позивача Цвелих А.О., оскільки такі обставини не підтверджено первинними бухгалтерськими документами (накладними, актами приймання-передачі, тощо).

Надана відповідачем копія довіреності №334 від 01.07.2014 також не підтверджує наявності повноважень у Цвелих А.О. на отримання цінностей у 2012 році та не підтверджує того факту, що останній вивозив торгове обладнання із складу дистриб`ютора, адже цією довіреністю позивач уповноважив Цвелих А.О. отримати у відповідача холодильник ХШВ600 Icestriam Орtima внутрішній «Миргородська» Н20116 12.02088.01566.014 та 18 піддонів, які не є предметом спору у даній справі.

Крім цього, судом першої інстанції враховано, що в письмових поясненнях від 14.04.2015 відповідач повідомив, що частина торгового обладнання, щодо якого виник спір, а саме: холодильник UBC Icestriam Medium вуличний з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н7135, заводський номер 82969 вартістю 5 823,00 грн. та холодильник ХШВ600 Icestriam Орtima зовнішній з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н14441 заводський номер 11.21034.052 вартістю 7 300,00 грн., знаходяться на головному складі ТОВ «Ашер» за адресою: м. Чернігів, вул. Борисенка,62, і він готовий їх повернути позивачу у будь-який час.

Вказана обставина підтверджується інвентаризаційним описом №1 товарів, матеріалів, тари на 10.04.2015, складеним та підписаним комісією у складі директора ТОВ «Ашер», бухгалтера, оператора ЕОМ та начальника складу.

Листом №5 від 11.01.2021 відповідач запропонував позивачу отримати за місцезнаходженням ТОВ «Ашер» за адресою: м. Чернігів, вул. Громадська, 47, холодильник UBC Icestriam Medium вуличний з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н7135 заводський номер 82969 вартістю 5 823,00 грн. та холодильник ХШВ600 Icestriam Орtima зовнішній з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н14441 заводський номер 11.21034.052 вартістю 7 300,00 грн. Факт направлення цього листа позивачу підтверджується копією фіскального чека АТ Укрпошта від 11.01.2021.

За таких обставин та те, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав справедливим виключити з вартості компенсації неповернутого торгового обладнання холодильник UBC Icestriam Medium вуличний з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н7135 заводський номер 82969 вартістю 5 823,00 грн. та холодильник ХШВ600 Icestriam Орtima зовнішній з логотипом «Моршинська» інвентарний номер Н14441 заводський номер 11.21034.052 вартістю 7 300,00 грн, які знаходяться у відповідача і який згоден їх повернути, відмовивши в цій частині позову.

За приписами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції здійснено лише в частині задоволення позовних вимог, рішення в частині відмови у задоволенні позову не переглядалось.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості торгового обладнання, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 109 703,00 грн. з урахуванням відмови у задоволенні позову в частині 13 123,00 грн. з вище наведених підстав, яка не була оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неправомірності дій позивача, які сприяли правопорушенню, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати компенсації за неповернуте торгівельне обладнання на підставі ст. 219 ГК України.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Чернігівської області

від 14.01.2021 у справі № 927/368/15 - без змін.

Матеріали справи №927/368/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.06.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.Р. Станік

О.В. Тищенко