РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/6557/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ"

про стягнення 56 195,96 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (далі - відповідач) про стягнення 56 195,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту на умовах програми "Автоформула" від 30.10.2019 року № AF-497591, та у зв`язку із настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "DAEWOO Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 2853070, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування 56 195,96 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі № 910/6557/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

18.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла запитувана судом інформація.

21.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 17.05.2021 року № 51-3728 на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на наявний у матеріалах справи Звіт про оцінку вартості завданого власнику КТЗ матеріального збитку від 15.07.2020 року № 43С/06/20, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу складників цього транспортного засобу, становить 47 919,04 грн., а значення коефіцієнта фізичного зносу складників означеного КТЗ дорівнює 0,13. У той же час відповідач посилався на те, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ") зобов`язаний відшкодувати не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Відтак, відповідач, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, та встановлений коефіцієнт фізичного зносу складових частин пошкодженого КТЗ, що складає 0,13 (47 919,04 грн.), а також визначені полісом серії АО № 2853070 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн.) та франшизи (1 300,00 грн.), вказав про те, що обґрунтованим розміром страхового відшкодування є 46 619,04 грн. Проте на дату подання вищевказаного відзиву оплата цієї суми страхового відшкодування на користь позивача здійснена Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" не була.

21.05.2021 року на електронну адресу господарського суду міста Києва (а також 26.05.2021 року засобами поштового зв`язку) надійшла заява позивача від 21.05.2021 року № 308-15/2, в якій останній збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" 56 195,96 грн. страхового відшкодування, а також 3 241,32 грн. пені, 752,59 грн. 3 % річних та 3 216,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в розмірі 56 195,96 грн. у період з 10.12.2020 року по 21.05.2021 року.

За умовами пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з частиною 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Так, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року в справі № 924/1473/15.

Зважаючи на те, що заява позивача від 21.05.2021 року № 308-15/2, аналогічно до поданої Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" обґрунтована порушенням відповідачем приписів Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", враховуючи, що позивачем збільшено розмір вимог майнового характеру, що випливають з одних і тих же правовідносин, а також беручи до уваги подання позивачем заяви від 21.05.2021 року № 308-15/2 у встановлений законом строк та передбаченому порядку, означена заява підлягає прийняттю судом до розгляду, у зв`язку з чим позовні вимоги розглядаються в редакції цієї заяви, відповідно має місце нова ціна позову (63 406,37 грн.), виходячи з якої вирішується спір.

Інших заяв по суті спору від сторін не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2019 року між позивачем (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту на умовах програми "Автоформула" № AF-497591 (далі - Договір) щодо автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску.

Умовами пункту 19.1 наведеного Договору до страхових випадків віднесено збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 9.3 цієї угоди її сторонами було погоджено в частині застосування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, опції "Без урахування зносу".

Строк дії Договору: з 00:00 год. 31.10.2019 року по 24:00 год. 30.10.2020 року (пункт 15 Договору).

06.06.2020 року о 18:15 год. на 24-му кілометрі + 650 метрів автодороги М-05 Київ - Одеса у Васильківському районі Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "DAEWOO Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із застрахованим позивачем автомобілем "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2020 року в справі № 362/3095/20 (провадження № 3/362/1227/20) водія автомобіля "DAEWOO Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до полісу серії АО № 2853070 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля "DAEWOO Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 1 300,00 грн. та лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн.

09.06.2020 року Страхувальник автомобіля звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування.

З урахуванням, зокрема, ремонтної калькуляції від 15.07.2020 року № 43С/06/20, Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, від 15.07.2020 року № 43С/06/20, виконаного Приватним підприємством "ГАЛАВТОЕКСПЕРТИЗА", а також виставленого СТО - Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРЕЯ МОТОРС НА ПОДОЛІ" рахунку від 25.06.2020 року № 2031 на оплату відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховим актом позивача від 23.07.2020 року № F-12564/1 вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити на користь СТО страхове відшкодування у розмірі 57 495,96 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 07.08.2020 року № 7207 на суму 10 000,00 грн., від 10.08.2020 року № 7205 на суму 10 495,96 грн., від 11.08.2020 року № 7207 на суму 17 000,00 грн., від 12.08.2020 року № 7204 на суму 10 000,00 грн. та від 13.08.2020 року № 7206 на суму 10 000,00 грн. позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "КОРЕЯ МОТОРС НА ПОДОЛІ" грошові кошти у загальному розмірі 57 495,96 грн. з відповідним призначенням платежу.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи наявна копія підписаного, зокрема, уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРЕЯ МОТОРС НА ПОДОЛІ" попереднього замовлення-наряду від 25.06.2020 року № КП002031 щодо здійснення робіт з відновлення пошкодженого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 на загальну суму 57 495,96 грн.

У матеріалах справи також наявна адресована відповідачу претензія Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" від 09.09.2020 року № 746-15/2 про виплату страхового відшкодування на суму 57 495,96 грн.

Слід зазначити, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав факт отримання ним вищенаведеної претензії за вхідним № 51-4661 та зазначив конкретну дату такого отримання - 11.09.2020 року.

Оскільки означене страхове відшкодування відповідачем у добровільному порядку відшкодовано не було, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_2 встановлена у судовому порядку, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 в справі № 910/2603/17 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначеного статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 року в справі № 905/2970/16.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року в справі № 910/171/17 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 року в справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статті 204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, частина 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п. 22.1 ст. 22 та ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявний Звіт про оцінку вартості завданого власнику КТЗ матеріального збитку від 15.07.2020 року № 43С/06/20, виконаний Приватним підприємством "ГАЛАВТОЕКСПЕРТИЗА", відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 54 193,98 грн. У той же час означеним Звітом також встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу складників наведеного автомобіля становить 0,13, а вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу, з урахуванням вказаного коефіцієнту фізичного зносу, складає 47 919,04 грн.

Як було зазначено вище, відповідно до складеного позивачем страхового акту від 23.07.2020 року № F-12564/1 вартість робіт по відновленню автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 57 495,96 грн.

Разом із тим, заперечуючи проти вимог позивача, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував на встановлену в Звіті про оцінку вартості завданого власнику КТЗ матеріального збитку від 15.07.2020 року № 43С/06/20 дійсну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників цього транспортного засобу на рівні 0,13, становить 47 919,04 грн. Відтак, на думку відповідача, до позивача перейшло право зворотної вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" саме на означену суму грошових коштів.

Як було зазначено вище, за змістом статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", норми якого є спеціальними у спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а сам Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

У розділі IV Методики наведено вимоги до оцінки КТЗ і викладення її результатів та зазначено, що така оцінка передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ, який повинен містити, зокрема, висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) (пункти 4.1, 4.3 та підпункт "р" пункту 4.4 розділу IV Методики).

Отже, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.08.2018 року в справі № 910/20638/17.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 року в справі № 922/1436/17.

Суд також звертає увагу на те, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до статті 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

У даному випадку, положеннями полісу серії АО № 2853070 було передбачено франшизу в розмірі 1 300,00 грн.

За таких обставин, враховуючи положення статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зважаючи на встановлений у Звіті про оцінку вартості завданого власнику КТЗ матеріального збитку від 15.07.2020 року № 43С/06/20 розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "KIA Sportage", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників цього транспортного засобу на рівні 0,13, становить 47 919,04 грн., беручи до уваги розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, та встановлений дійсний коефіцієнт фізичного зносу, що складає 0,13 (47 919,04 грн.), а також визначені полісом серії АО № 2853070 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн.) та франшизи (1 300,00 грн.), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 46 619,04 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" позовні вимоги про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" страхового відшкодування у розмірі 46 619,04 грн. обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 9 576,92 грн. страхового відшкодування слід відмовити за необґрунтованістю.

У той же час, позивач, з урахуванням заяви від 21.05.2021 року № 308-15/2, просив стягнути з відповідача 752,59 грн. 3 % річних та 3 216,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в розмірі 56 195,96 грн. у період з 10.12.2020 року по 21.05.2021 року.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як було зазначено вище, у матеріалах справи наявна копія адресованої відповідачу претензії Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" від 09.09.2020 року № 746-15/2 про виплату страхового відшкодування на суму 57 495,96 грн. із зазначенням долучених до неї додатків - документів на підтвердження вимог позивача.

Разом із тим, у відзиві на позовну заяву Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" визнало факт отримання ним вищенаведеної претензії за вхідним № 51-4661 та зазначило конкретну дату отримання цієї претензії відповідачем - 11.09.2020 року.

Беручи до уваги, що заява позивача від 09.09.2020 року № 746-15/2 про виплату страхового відшкодування була отримана уповноваженою особою відповідача саме 11.09.2020 року, суд дійшов висновку про те, що останнім днем встановленого законом 90-денного терміну для прийняття відповідачем рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову в його здійсненні, є 10.12.2020 року.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази прийняття Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" відповідного рішення та доведення його змісту до відома позивача у встановлений законом строк, а також докази виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" суми страхового відшкодування до 10.12.2020 року (включно).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.

Разом із тим, перевіривши наданий Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" розрахунок, зокрема, 3 % річних, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкової дати періоду прострочення та, відповідно, кількості днів за відповідний період прострочення, а також дійсної бази нарахування цих компенсаційних виплат, що призвело до заявлення суми 3 % річних у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Як було вказано судом вище, останнім днем встановленого законом 90-денного строку для прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування є 10.12.2020 року, тоді як прострочення цього зобов`язання настало з 11.12.2020 року.

Проте, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім всупереч вимог частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України невірно визначено дату початкового періоду нарахування наведених сум компенсаційних виплат (10.12.2020 року).

Крім того, позивачем необґрунтовано здійснено нарахування наведених сум компенсаційних виплат на суму основного боргу в розмірі 56 195,96 грн., оскільки дійсною встановленою судом сумою страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", є 46 619,04 грн.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" на користь позивача за вказаний останнім період (з урахуванням встановленої судом дійсної дати виникнення прострочення та бази нарахування), є 3 % річних у розмірі 620,52 грн., нараховані на суму основного боргу в розмірі 46 619,04 грн. у період з 11.12.2020 року по 21.05.2021 року. У той же час заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат не перевищує обрахованої судом протягом дійсного періоду прострочення та з урахуванням дійсної бази нарахування суми цих компенсаційних виплат, у зв`язку з чим, вимога позивача про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" 3 216,50 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

За таких обставин, стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" підлягає 3 % річних у розмірі 620,52 грн. та 3 216,50 грн. інфляційних втрат. Водночас у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 132,07 грн. 3 % слід відмовити.

Також позивач, з урахуванням заяви від 21.05.2021 року № 308-15/2, просив стягнути з відповідача 3 241,32 грн. пені, нарахованої на суму боргу в розмірі 56 195,96 грн. у період з 10.12.2020 року по 21.05.2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

За умовами статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Здійснивши перерахунок пені з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства, фактичних обставин справи та встановлених судом дійсної початкової дати періоду прострочення відповідача і бази нарахування пені, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою наведеної штрафної санкції, яка підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" на користь позивача, є пеня в загальному розмірі 2 672,77 грн., нарахована на суму основного боргу в розмірі 46 619,04 грн. у період з 11.12.2020 року по 21.05.2021 року.

Разом із тим, у задоволенні вимог Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про стягнення з відповідача пені у розмірі 568,55 грн. слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і Гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, у зв`язку з чим позовні вимоги, з урахуванням встановлених судом обставин справи, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення 63 406,37 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Перемоги, будинок 97-А; ) страхове відшкодування в сумі 46 619 (сорок шість тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 04 коп., 620 (шістсот двадцять) грн. 52 коп. 3 % річних, 3 216 (три тисячі двісті шістнадцять) грн. 50 грн. інфляційних втрат, 2 672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 77 коп. пені, а також 1 902 (одну тисячу дев`ятсот дві) грн. 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні вимог Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 9 576 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 92 коп., 3 % річних в сумі 132 (сто тридцять дві) грн. 07 коп. та пені у розмірі 568 (п`ятсот шістдесят вісім) грн. 55 коп. відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.07.2021 року.

Суддя В.С. Ломака