Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/449/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехінпро"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос"

про стягнення 139 879,68 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтехінпро" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" 139879,68 грн., з яких: 129513,71 грн. основного боргу, 7770,84 грн. інфляційних, 2595,13 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 29.04.2021р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

19.05.2021р. від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 38-49).

За відсутності клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, сторонам було створено всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неоплатою відповідачем товару, переданого позивачем на підставі договору купівлі-продажу №240720-1 від 24.07.2021р.

За видатковими накладними від 27.07.2020р., 04.08.2020р., 14.08.2020р., 19.08.2020р. позивач передав відповідачу товар на загальну суму 129513,71 грн.

Вказану суму відповідач станом на дату звернення до суду не оплатив.

На підставі ст.625 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача 2595,13 грн. 3% річних та 7770,84 грн. інфляційних.

Також позивач просить стягнути з відповідача 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти доводів та вимог позивача, вказує, що позивач додає видаткові накладні з підписами без зазначення посади представника з іншої сторони, без зазначення реквізитів довіреності, на підставі якої особа підписувала та отримувала дані видаткові накладні, а також відсутня сама довіреність, що є неможливим ідентифікувати, хто саме є підписантом даних видаткових накладних.

Позивач додає до позовної заяви копії видаткових накладних, в яких опис товару не відповідає опису в податкових накладних, а саме: №641 від 27.07.2020 р., №708 від 19.08.2020 р. та №698 від 14.08.2020 р., копії яких додаються.

ПОСП "Колос" повністю не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу, що заявлена позивачем.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

24 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтехінпро" (продавець) та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №240720-1 (далі - договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується протягом дії даного договору поставляти покупцю запасні частини для сільськогосподарської та будівельної техніки та обладнання, комерційних автомобілів, причепів, авто хімію, мастила (оливи), покришки, супутні товари для вищезазначеної техніки за його замовленнями окремими партіями, за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджується сторонами в накладних або додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах (а.с.10-14).

Згідно до п.п.4.1 договору, ціни товару вважаються остаточно погодженими сторонами в видатковій накладній на момент поставки товару.

У відповідності до п.5.1 та п.5.3 договору покупець зобов`язаний здійснити оплату товару на умовах 100% передоплати на замовлену партію товару згідно рахунка постачальника, якщо інші умови оплати не узгоджені сторонами у додатках до цього договору

Якщо товар поставлено без попередньої оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов`язаний оплатити вартість такого товару протягом трьох банківських днів з дати поставки товару, вказаної в видатковій накладній.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 129513,70 грн. згідно наступних видаткових накладних (а.с.15-18):

- №637 від 27.07.2020р. на суму 54353,88 грн.;

- №666 від 04.08.2020р. на суму 25386,00 грн.;

- №702 від 14.08.2020р. на суму 5095,49 грн.;

- №708 від 19.08.2020р. на суму 44678,34 грн.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару не виконав.

За вказаних обставин, ТОВ "Спецтехінпро" звернулося до суду з позовом про стягнення з ПОСП "Колос" 139879,68 грн., з яких: 129513,71 грн. основного боргу, 7770,84 грн. інфляційних, 2595,13 грн. 3% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно дост. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналіз умов договору купівлі-продажу №240720-1 від 24.07.2020р. свідчить, що між сторонами виникли правовідносини з поставки товару, які регулюються відповідними нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач в період з 27.07.2020р. по 19.08.2020р. на виконання умов договору від 24.07.2020р. поставив відповідачу згідно видаткових накладних товар на загальну суму 129513,71 грн. (видаткові накладні на а.с.15-18).

За змістом ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна.

Суд враховує, що неістотні недоліки в наявних в матеріалах справи документах, що містять відомості про господарську операцію (в видаткових накладних як первинних документах), зокрема відсутність зазначення посади, прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, за наявності на документі підпису матеріально-відповідальної особи, завіреного печаткою покупця, що дає змогу ідентифікувати особу, яка приймала товар, не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась, за умови, що достовірність здійснення господарських операцій за такими первинними документами підтверджена іншими належними доказами у справі, зокрема актами звірки, які свідчать про відображення здійснення спірних господарських операцій з поставки та отримання товару господарських товариств.

Недоліки, наявні в оформленні накладних, не впливають на розуміння змісту та обсягу господарських операцій, що відбулися між сторонами. Водночас, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №910/14371/18.

Суд дослідивши наявні в матеріалах справи видаткові накладні, встановив, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, завірені підписами та печатками сторін, містять відомості, достатні для встановлення змісту господарської операції та достовірної ідентифікації відповідача як особи, яка отримала товар за вказаними накладними.

Окрім того, матеріали справи не містять даних, що відповідач заявляв заперечення щодо підписання видаткових накладних від імені ПОСП "Колос" невідомою (неуповноваженою) особою до моменту звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом також враховано, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, доказів, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа

За вказаних обставин, доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних прізвища та посади особа, яка прийняла товар, що унеможливлює ідентифікацію цієї особи, не приймаються судом до уваги.

Щодо посилань відповідача на неспівпадіння відомостей у видаткових накладних з даними податкових накладних, слід зазначити, що податкова накладна сама по собі не є первинним документом бухгалтерського обліку і може підтверджувати факт здійснення господарської операції лише в сукупності з іншими доказами.

Крім того, відомості щодо поставленого товару та його вартості у видаткових накладних та наданих відповідачем податкових накладних (а.с.43-45) співпадають, що спростовує його заперечення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день звернення до суду існує прострочення в оплаті поставленого товару на загальну суму 129513,71 грн.

Враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині оплати коштів за отриманий товар в даному випадку покладено на відповідача, і останній не спростував доводів позивача, не надав суду доказів погашення боргу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 72651,10 грн. заборгованості та задовольняє їх в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 7770,84 грн. інфляційних та 2595,13 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунку позивача (а.с. 3, 4) вбачається, що 3% річних та інфляційні нараховані ним окремо на суму заборгованості по кожній з видаткових накладних.

Періодом нарахування інфляційних позивач визначив по видаткових накладних №№637,666 - з серпня 2020р. по лютий 2021р., для видаткових накладних №№702, 708 - з вересня 2020р. по лютий 21021р.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що нарахування інфляційних втрат по видатковій накладній №637 від 27.07.2020р. в розмірі 3206,87 грн. позивачем проведено вірно.

Відносно інфляційних втрат, нарахованих по видатковій накладній №666 від 04.08.2020р., то законодавчо обгрунтованим буде розмір інфляційних 1507,27 грн., тоді як позивачем нараховано до стягнення 1497,77 грн., тобто в меншому розмірі, що є правом.

При обрахунку інфляційних втрат по накладних №702 від 14.08.2020р. та №708 від 19.08.2020р. позивачем допущено арифметичні помилки, в зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок сум в цій частині.

Суд дійшов висновку, що загальний розмір інфляційних втрат становить 7765,59 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В стягненні 5,25 грн. суд відмовляє, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Щодо обрахунку 3% річних, то при обчисленні періодів прострочення оплати товару позивачем не враховано, що у відповідності до п.5.3 договору товар мав бути оплачений протягом 3 банківських днів після його отримання, і невірно визначено дати виникнення прострочення з оплати товару по видаткових накладних №702 від 14.08.2020р., №708 від 19.08.2020р.

По видатковій накладній №702 від 14.08.2020р. прострочка з оплати отриманого товару виникла з 20.08.2020р., а не як визначено позивачем з 18.08.2020р.

По видатковій накладній №708 від 19.08.2020р. днем виникнення прострочки буде 25.08.2020р., а не як визначено позивачем з 23.08.2020р.

Окрім того, по видаткових накладних №637 від 27.07.2020р. та №666 від 04.08.2020р. позивачем нараховано 3% річних в сумі меншій, ніж законодавчо обґрунтована, що є його правом, тому визначені позивачем суми в цих частинах підлягають задоволенню.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, з урахуванням визначених судом періодів та вихідних даних позивача, суд встановив, що загальний розмір 3% річних становить 2593,68 грн.

В стягненні 1,45 грн. 3% річних суд відмовляє, як безпідставно нарахованих.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядкуст.81 ГПК України сторонами доказів.

За приписами ч.1ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 139872,98 грн., з яких: 129513,71 грн. боргу, 2593,68 грн. 3% річних, 7765,59 грн. інфляційних.

В стягненні 1,45 грн. 3% річних та 5,25 грн. інфляційних судом відмовлено.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, в порядку п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2269,89 грн. за розгляд вимог про стягнення 139872,98 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Позивач в позовній заяві зазначив розмір витрат понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги в сумі 7000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на надання правничої допомоги позивач надав суду копії: договору-угоди №134/01/77-1 про надання професійної правничої допомоги від 12.04.2021р., ордеру адвоката, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акту наданих послуг від 12.04.2021р., квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с.19-24).

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Слід зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, згідно до положень ст.126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, тобто виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

В судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція з даного питання викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Актом наданих послуг від 12.04.2021р., підписаним обома сторонами, визначено, що адвокатом було надані послуги на загальну суму 7000,00 грн.

До опису наданих послуг, зазначених у вищевказаному акті, сторонами включено наступні послуги:

- консультація, збирання доказів, 2 години - 2000,00 грн.;

- підготовка та складання позовної заяви, 4 години - 4000,00 грн.;

- надсилання копії позовної заяви відповідачу та подача позовної заяви до суду, 1 година - 1000,00 грн.

Всього - 7000,00 грн.

Проаналізувавши вказаний опис наданих адвокатом послуг, суд вважає, що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Так, витрати на послуги з "консультування замовника, збирання доказів", вартість яких в акті вказана 2000,00 грн., є завищеними в порівнянні за обсягом документів, опрацьованих адвокатом.

Слід вказати, що при зверненні до суду з позовом, позивачем до матеріалів позовної заяви було додано копії договору №240720-1 від 24.07.2021р., а також 4 видаткових накладних до даного договору, загальним обсягом 9 сторінок.

Тобто, опрацювання 5 документів правового характеру не потребувало значних зусиль зі сторони адвоката, окрім того, у вказаній справі не було виконано значних за об`ємом розрахунків.

Також, суд вважає, що послуги з "надсилання копії позовної заяви відповідачу та подача позовної заяви до суду" не є послугами, які можна віднести до професійної правничої допомоги.

Таким чином, зазначені витрати не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу порівняно з предметом спору та складністю справи є неспіврозмірними та достатньо завищеними.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що справедливими, співрозмірними, а також пропорційними до предмета спору, є витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., у зв`язку з чим саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В стягненні 3500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" (11244, Житомирська обл., Ємільчинський рн., с.Сербо-Слобідка, вул.Грека Івана, 47, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехінпро" (03066, м.Київ, провул.Охтирський, 3, ):

- 129513,71 грн. боргу;

- 2593,68 грн. 3% річних;

- 7765,59 грн. інфляційних;

- 2269,89 грн. судового збору;

- 3500,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - до справи

2,3 - сторонам (рек. з пов)