ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Справа№ 910/4442/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 03.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 (повний текст складено 07.09.2020)

у справі № 910/4442/20 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Стан-комплект"

про визнання правочину недійсним

В судовому засіданні 03.06.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі № 910/4442/20 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі № 910/4442/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позов Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» про визнання недійсною Додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 до Договору № 1042 від 16.09.2012.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 Акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (надалі позивач, АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз») звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» (надалі відповідач, ТОВ «СП «Стан-Комплект») про визнання недійсною, з моменту укладання, Додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 до Договору № 1042 від 16.09.2012, що укладена між АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект», як виконавцем.

Позов обґрунтований тим, що додаткова угода №1/978 від 14.09.2012 до Договору №1042 від 06.09.2012 не відповідає правовим приписам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі № 910/4442/20 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що сторони при укладенні Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 до договору №1042 від 16.09.2011 на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши вказаний правочин, а позивачем під час розгляду справи не доведено суду, що сторонами було порушено ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та внесено зміни щодо істотних умов договору.

В обґрунтування зроблених висновків, місцевий господарський суд посилався на те, що у пункті 11.1 договору вказано, що термін дії цього договору становить 12 місяців з моменту його укладення, а в Додатковій угоді №1/978 від 14.09.2012 сторонами було погоджено, що договір діє до 20.12.2012, а отже спірною Додатковою угодою сторони не змінили строк дії договору.

Також, не прийняті судом доводи позивача щодо застосування вимог ст. 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289-VI, якою визначено, що істотними умовами договору про закупівлю є: предмет договору (найменування, номенклатура, асортимент); кількість товарів, робіт і послуг та вимоги щодо їх якості; порядок здійснення оплати; сума, визначена у договорі; термін та місце поставки товарів, надання послуг, виконання робіт; строк дії договору; права та обов`язки сторін; зазначення умови щодо можливості зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків; відповідальність сторін, оскільки станом на дату укладення спірної Додаткової угоди стаття 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель» виключена на підставі Закону № 5044-VI ( 5044-17 ) від 04.07.2012.

Рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2018 у справі № 910/15483/16, яке набрало законної сили, свідчить про неналежну обґрунтованість тверджень позивача щодо не вчинення ТОВ «СП «Стан-Комплект» як підрядником дій, які передбачені умовами п.п. 4.1, 5.9 договору №1042 від 16.09.2011, а також наявність прямого умислу у останнього на незаконне заволодіння грошовими коштами позивача.

В частині заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд враховував, що у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав його необґрунтованості, у зв`язку з чим суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу до вимог про визнання договору недійсним, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі № 910/4442/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позов Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» про визнання недійсною Додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 до Договору № 1042 від 16.09.2012.

При цьому, судом враховується помилкове зазначення позивачем дати договору № 1042 від 16.09.2012, оскільки останній укладено між сторонами 16.09.2011 і саме щодо вказаного договору, додаткової угоди до нього розглянуто спір в межах справи №910/4442/20 та прийнято рішення 18.08.2020, яке оскаржується в апеляційному порядку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на наступне:

- у оскаржуваному рішенні від 18.08.2020 суд встановив фактичну обставину справи, що має істотне значення для розгляду справи, а саме - зміну згідно із Додатковою угодою від 14.09.2012 № 1/978 істотних умов Договору державної закупівлі № 1042 від 16.09.2011 у частині, що стосується: - встановлення нового строку виконання робіт до 20 грудня 2012 року, тобто більше ніж на 3 календарних місяці 4 календарні дні від строку договору державної закупівлі, замість 16 вересня 2012 року (12 календарних місяців з дати укладання договору); - визнання таким, що втратив чинність Календарний план по ремонту допоміжних дизель-генераторів ВДГ -5,-6 на СПБУ «Таврида» (додаток № 3 до договору); - встановлення нових вільних умов оплати робіт (оплати на банківський рахунок виконавця по рахункам фактурам на оплату послуг, складених на підставі підписаних сторонами актів прийому-здачі наданих послуг, протягом 120 календарних днів від дати підписання сторонами актів здачі-приймання наданих послуг), замість встановлених Календарним планом по ремонту допоміжних дизель-генераторів ВДГ -5,-6 на СПБУ «Таврида» (додаток № 3 до договору) термінів;

- вказані фактичні обставини свідчать про порушення правових приписів ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) за наслідками вчинення між ДАТ «Чорноморнафтогаз», як замовником, та ТОВ «СП «Стан-Комплект», як виконавцем Додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 до договору державної закупівлі № 1042 від 16.09.2012;

- у оскаржуваному рішенні від 18.08.2020 суд не здійснив належної правової кваліфікації спірних відносин, що виникли внаслідок зміни істотних умов договору державної закупівлі № 1042 від 16.09.2012 на підставі додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 у відповідності до вимог пп. 1-5 ч. 1 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010;

- суд не дослідив зібрані у справі докази, у зв`язку з чим, залишив без уваги, що Договір від 16.09.2011 № 1042 не був виконаний в повному обсязі на момент вчинення Додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978;

- у оскаржуваному судовому рішенні від 18.08.2020 суд застосував норми права, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14, від 23.04.2019 у справі № 916/743/18;

- у оскаржуваному судовому рішенні судом залишено без уваги, що положеннями п. 12.3 договору державної закупівлі № 1042 від 16.09.2011 якими визначено: « 12.3. Умови договору про закупівлю послуг не повинні змінюватися після підписання договору, до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 заяву судді Михальської Ю.Б. про самовідвід у справі №910/4442/20 задоволено; матеріали справи №910/4442/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до статті 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 18.02.2021.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021, від 23.03.2021, від 15.04.2021 оголошувалась перерва у справі №910/4442/20.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем 02.11.2020 подано відзив на апеляційну скаргу; 16.02.2021 до справи залучено заяву скаржника про забезпечення врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 911/2076/19; 18.02.2021, 12.05.2021 та 03.06.2021 отримано письмові заяви (пояснення) позивача; 19.05.2021 відповідачем надані письмові пояснення щодо зазначення в документах по суті справи відомостей про пропуск позивачем строку позовної давності.

Явка представників сторін

Представник позивача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та додатково наданих суду заявах у справі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

За результатами проведення процедур відкритих торгів 16.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (правонаступник - АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», позивач), як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне Українсько-Російське підприємством «Стан-Комплект» (правонаступник - ТОВ «СП «Стан-Комплект», відповідач), як виконавцем, був укладений договір №1042 (далі - договір №1042), відповідно до якого виконавець зобов`язався надати послуги з ремонту допоміжних дизель-генераторів ВДГ-5,-6 на самопідіймальній плавучій буровій установці «Таврида» загальною вартістю 6 280 437,60 грн., а замовник зобов`язався прийняти та сплатити за надані послуги (п.1.1, 3.1 договору).

У відповідності до п. 4.1. та 4.2. договору розрахунок за надані виконавцем послуги проводиться замовником поетапно (Додаток № 5), на банківський рахунок виконавця по рахунку - фактурі на оплату послуг, складеному на підставі підписних сторонами актів прийому-здачі наданих послуг, протягом 120 (сто двадцять) календарних днів від дати підписання сторонами акту здачі - приймання наданого етапу послуг. До рахунку додається підписаний сторонами акт здачі-приймання наданого етапу послуг.

Пунктом 5.1. договору термін надання послуг: - 7 (сім) місяців з моменту отримання виконавцем письмової заявки замовника.

Після закінчення надання послуг по відповідному етапу, виконавець оформляє в 2-х екземплярах акт прийому-здачі наданого етапу послуг (окремо по кожній одиниці устаткування) і передає їх представникові замовника. Акт прийому-здачі наданого етапу послуг, оформляється виконавцем у вигляді калькуляції з додатком дефектного акту і бухгалтерської довідки вартості змінно-запасних частин та допоміжних витратних матеріалів (п. 5.10. договору).

Згідно Додатків № 1 та № 3 сторонами визначено технічне завдання на надання послуг з ремонту допоміжних дизель-генераторів ВДГ-5,-6 на СПБУ «Таврида» та Календарний план по ремонту допоміжних дизель-генераторів.

14.09.2012 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1/978 до договору № 1042 від 16.09.2011 (надалі - Додаткова угода), у якій сторони дійшли згоди викласти п. 5.1. договору у наступній редакції: «термін надання послуг: до 20 грудня 2012 року, виконавець приступає до надання послуг з моменту отримання письмової заявки замовника».

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди сторонами визначено, що Календарний план по ремонту допоміжних дизель-генераторів ВДГ- 5, -6 на СПБУ «Таврида» (додаток № 3 до договору) вважати таким, що втратив силу.

Також, у п.п. 4 та 5 Додаткової угоди викладено п. 4.1. договору в новій редакції, згідно якої розрахунки за надані виконавцем послуги проводяться замовником, на банківський рахунок виконавця по рахункам фактурам на оплату послуг, складених на підставі підписаних сторонами актів прийому-здачі наданих послуг, протягом 120 (ста двадцяти) календарних днів від дати підписання сторонами актів-здачі приймання наданих послуг. У тексті договору та додатках до договору термін «акт здачі приймання наданого етапу послуг» замінити у всіх відмінках на термін «акт здачі приймання наданих послуг».

Пунктом 12.1. договору сторонами погоджено, що до договору можуть вноситися зміни, які оформляються додатковою угодою і підписуються сторонами, за умовами, що зміни, які вносяться, не протирічать чинному законодавству України.

З посиланням на ч. 1 ст. 173, ч. 7 ст. 180 ГК України місцевий господарський суд вказав, що з п. 5.1 договору №1042 від 16.09.2011 вбачається, що термін надання послуг - 7 місяців з моменту отримання виконавцем письмової заявки замовника, при цьому у Додатковій угоді №1/978 від 14.09.2012 визначено, що термін надання послуг - до 20 грудня 2012 року.

За висновками суду першої інстанції:

- згідно ст. 252, ч. 1 ст. 530 ЦК України, сторонами договору №1042 від 16.09.2011 було визначено, в який саме строк має бути виконано зобов`язання за договором,

- у пункті 11.1 договору вказано, що термін дії цього договору становить 12 місяців з моменту його укладення, а в Додатковій угоді №1/978 від 14.09.2012 сторонами було погоджено, що договір діє до 20.12.2012, а отже спірною Додатковою угодою сторони не змінили строк дії договору.

За таких обставин, суд вважав, що позивачем не доведено суду, що сторонами було порушено ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та внесено зміни щодо істотних умов договору.

Також, судом взято до уваги, що п. 5.9. договору здача наданих виконавцем послуг та прийом їх замовником оформлюється актом прийому-здачі наданого етапу послуг, окремо по кожній одиниці обладнання. Акт прийому-здачі наданого етапу послуг, оформляється виконавцем у вигляді калькуляції з додатком бухгалтерської довідки вартості змінно-запасних частин та допоміжних витратних матеріалів. До акту прийому-здачі наданого етапу послуг виконавець прикладає бухгалтерську довідку, яка підтверджує фактичні витрати на відрядження виконавця.

Після закінчення надання послуг по відповідному етапу, виконавець оформляє в 2-х екземплярах акт прийому-здачі наданого етапу послуг (окремо по кожній одиниці устаткування) і передає їх представникові замовника. Акт прийому-здачі наданого етапу послуг, оформляється виконавцем у вигляді калькуляції з додатком дефектного акту і бухгалтерської довідки вартості змінно-запасних частин та допоміжних витратних матеріалів (пункт 5.10. договору).

Як встановлено під час судового розгляду справи, сторонами було підписано Акт № 1 від 02.02.2012 приймання-передачі виконаних робіт, Акт № 2 від 24.07.2012 приймання-передачі виконаних робіт, Акт № 3 від 14.12.2012 приймання-передачі наданих послуг, Акт №4 від 19.12.2012 приймання-передачі наданих послуг до договору №1042 від 16.09.2011.

Пунктом 5.11. договору визначено, що після отримання акту прийому-здачі наданого етапу послуг замовник, при відсутності заперечень, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання підписує їх зі своєї сторони або, у разі наявності заперечень, складає мотивовану відмову від підписання акту прийому-здачі наданого етапу послуг.

У разі мотивованої відмови замовника від підписання акту прийому-здачі наданого етапу послуг сторонами складається протокол, в якому вказуються дефекти, недоліки та зауваження і терміни їх усунення. Акт прийому-здачі наданого етапу послуг підписується тільки після усунення недоліків (пункт 5.12. договору).

При прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції враховано, що рішенням Господарського суду м. Києва від 12.06.2018 у справі № 910/15483/16, яке набрало законної сили, було встановлено виконання ТОВ «СП «Стан-Комплект» своїх зобов`язань за договором № 1042 від 16.09.2011, а ПАТ Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» прийняття вказаних виконаних робіт (наданих послуг) та неналежне виконання своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, а тому такі обставини в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді даної справи.

Тобто, на думку суду, зазначене вище рішення свідчить про неналежну обґрунтованість тверджень позивача щодо невчинення ТОВ «СП «Стан-Комплект» як підрядником дій, які передбачені умовами п.п. 4.1, 5.9 договору №1042 від 16.09.2011, а також наявність прямого умислу у останнього на незаконне заволодіння грошовими коштами позивача.

При цьому, суд звернув увагу, що факт невиконання чи неналежне виконання умов договору не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки предметом спору є саме підстави та законність укладення договору, а не його виконання в подальшому.

Оскільки позивачем належними доказами не доведено того, що сторонами було порушено вимоги чинного законодавства при укладенні спірної Додаткової угоди, так і не доведено, що відповідачем було неналежно виконано свої зобов`язання за договором, а матеріалами справи не підтверджено недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 недійсною в розумінні ст. 215 ЦК України.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та приходить до висновку про задоволення заявленого позову, виходячи з його обґрунтованості і з врахуванням наступного.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає правильною оцінку суду першої інстанції доводів відповідача про те, що позивач вже звертався до суду з цими ж вимогами, з цього ж предмету та з цими ж підставами, які були предметом розгляду у справі №911/269/19 за позовом АТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до ТОВ «СП «Стан-Комплект». Позов у даній справі заявлено з інших підстав, зокрема правовою підставою позову позивач визначає ч.5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) та способом захисту визначено визнання недійсним правочину.

За розглядом заяви відповідача про застосування строків давності суд зазначив, що у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав необґрунтованості, у зв`язку з чим суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу до вимог про визнання договору недійсним, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення має бути скасованим виходячи з наступного.

Як правильно зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, виникнення спору між сторонами обумовлено тим, що Додаткова угода від 14.09.2012 № 1/978 не відповідає приписам ч.5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 №2289-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), а також за наслідками вказаного правочину відповідач був звільнений від господарської відповідальності, що є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання недійсною Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 до договору №1042 від 16.09.2011.

За доводами позивача, з 16.09.2011 по 14.09.2012 на виконання вимог п.п. 4.1, 5.9 договору між відповідачем та позивачем повинні були складатися документи з назвою «акт здачі приймання наданого етапу послуг», що підтверджують виконання 1-го та 2-го етапів робіт на суму 1 776 644,00 грн. та 2 664 966,00 грн. Проте, відповідачем як підрядником не вчинено дій, передбачених умовами п.п. 4.1, 5.9 договору.

Позивач посилається на те, що ним з моменту укладення договору №1042 від 16.09.2011 до моменту укладення Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 було здійснено платежі на користь відповідача у розмірі 193 283, 14 грн. та 3 184 765,70 грн. Однак, на підтвердження цільового використання коштів у сумі 193 283,14 грн. та 3 184 765,70 грн. за договором №1042 від 06.09.2011 відповідач посилається на документ з назвою «Акт №1 приймання-передачі виконаних робіт до договору №1042 від « 16» вересня 2011», що датований 02.02.2012, а також документ з назвою «Акт №2 приймання-передачі виконаних робіт до договору №1042 від « 16» вересня 2011», що датований 24.07.2012, які, на думку позивача, не відповідають критерію вірогідності доказів.

З пояснень позивача вбачається, що платежі у сумі 193 283,14 грн. та 3 184 765,70 грн. отримані ТОВ «СП «Стан-Комплект», до моменту укладання Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 без первинних документів, що підтверджують виконання відповідачем робіт згідно з п.п. 4.1, 5.9 договору №1042 від 16.09.2011.

Отже, позивач посилається на те, що на момент вчинення Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 виконання зобов`язань сторонами за договором від 16.09.2011 №1042 не проведено в повному обсязі, оскільки невиконана відповідачем частина зобов`язань за договором становила 2 902 388,75 грн.

В свою чергу, відхиляючи доводи позивача в цій частині, суд першої інстанції послався на преюдиційність обставин, встановлених рішенням суду у справі №910/15483/16, яке набрало законної сили, та яким було встановлено виконання ТОВ «СП «Стан-Комплект» своїх зобов`язань за договором № 1042 від 16.09.2011, а ПАТ Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» прийняття вказаних виконаних робіт (наданих послуг) та неналежне виконання своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, Верховний Суд навів висновок, за яким звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Водночас, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

З огляду на зміст судового рішення у справі № 910/15483/16, питання відповідності вимогам чинного законодавства Додаткової угоди №1/978 від 14.09.2012 до договору №1042 від 16.09.2011 не було предметом розгляду у вказаній справі, судом надавалася оцінка представленим до справи документам в частині підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості.

Аналогічне правозастосування міститься у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, де:

- у п. 5.33 зазначено, що питання дійсності спірного договору не було предметом судового розгляду у справі про стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу (№ 911/2961/19), зобов`язані були надати вичерпну правову оцінку доводам позивача щодо недійсності спірного правочину. Наявність судового рішення про стягнення з ДАТ «Чорноморнафтогаз» заборгованості за договором не обмежує його у праві звернутися до суду з позовом про визнання зазначеного договору недійсним та не виключає можливість судового розгляду такої справи.

- п. 5.34. До того ж суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості не повинна впливати на виконання завдання господарського судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом спору, що, в свою чергу, полягає у всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні судом доказів у справі з їх належною оцінкою та відображенням висновків, отриманих за результатом такої оцінки, у судовому рішенні.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення державних закупівель» договір про закупівлю - договір, який укладається між замовником і учасником за результатами процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари за державні кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 41 вказаного Закону договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Норми Закону України «Про здійснення державних закупівель» є спеціальними нормами, які визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель. Їх потрібно застосовувати переважно щодо норм ЦК України (ст. 651) та ГК України (ст. 188), які визначають загальну процедуру внесення змін до договору.

Правові висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» містяться у постановах Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 911/162/19, від 27.01.2021 у справі № 911/2076/19, на які посилається апелянт та які прийняті у справах за подібних правовідносин:

«За змістом частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у редакції) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, для визнання додаткової угоди до договору недійсною у зв`язку з тим, що її зміст суперечить частині 5 статті 40 зазначеного Закону необхідно встановити, чи відрізняються умови договору від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або, чи змінювались істотні умови договору після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, а також відсутність випадків, які передбачено відповідною нормою, зокрема пунктами 1-5.

Одночасно має бути визначено, чи було порушене цивільне право, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, якщо воно мало місце (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 911/162/19).»

З огляду на матеріали справи, яка розглядається, згідно положень договору від 16.09.2011 № 1042, викладених у пункті 12.3, умови договору про закупівлю послуг не повинні змінюватися після підписання договору, до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю.

Оспорювана додаткова угода від 14.09.2012 № 1/978 до договору від 16.09.2011 № 1042 не відповідає вимогам частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI у зв`язку зі зміною цією угодою істотних умов договору до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі та умовам договору погодженим сторонами у п. 12.3 при укладанні договору від 16.09.2011 № 1042.

Укладення спірної додаткової угоди не обумовлено випадками зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків, не мало місця і узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю, а відтак додаткова угода порушує умови п.12.3 договору, внаслідок чого є свідченням порушення прав позивача зміною умов договору в частині встановлення іншого строку договору (зміни п. 11.1 договору) та інших підстав для проведення платежів за договором (зміни п. 4.1 договору).

Додаткову угоду датовано 14.09.2012 за два дні до закінчення строку договору; при цьому, порушення прав позивача додатковою угодою № 1/978 від 14.09.2012 до договору від 16.09.2011 № 1042 обумовлено виникненням можливості отримання відповідачем коштів сплачених за договором без дотримання порядку оформлення виконання робіт як те було визначено п. 5.10, 5.11, 5.12 договору, тобто шляхом формального складання актів здачі-приймання наданих послуг в обхід визначеної процедури складання актів прийому-здачі наданого етапу послуг окремо по кожній одиниці обладнання у вигляді калькуляції, з додатком бухгалтерської довідки вартості змінно-запасних частин та допоміжних витратних матеріалів, з наданням виконавцем бухгалтерської довідки про підтвердження фактичних витрат на відрядження виконавця.

Таким чином, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованими доводи АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» про зміну оспорюваною угодою істотних умов договору до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, що суперечить законодавству, а також подібним аргументам, викладеним у його апеляційній скарзі, з посиланням скаржника на неправильне застосуванням судом першої інстанції положень частини 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у відповідній редакції), статей 203, 215 ЦК.

Зміст оспорюваної додаткової угоди суперечить частині 5 статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 № 2289-VI (у відповідній редакції) з урахуванням відсутності випадків, передбачених пунктами 1-5 частини 5 статті 40 зазначеного Закону, а зміни умов договору в частині строку договору та встановлення інших підстав для розрахунків зумовили порушення права позивача, на захист якого подано позов.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлене у справі судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки судом першої інстанції не досліджено належним чином зібрані у справі докази та не встановлено пов`язаних з ними обставини, що входять до предмета доказування, отже, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим.

З огляду на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що підлягають застосуванню, та порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо застосування строку давності за заявою відповідача викладеною ним у відзиві на позов, апеляційний господарський суд враховує наступне.

Згідно частини четвертої статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Заперечуючи в цій частині доводи відповідача, позивач стверджував, що він перебував під дією надзвичайної та невідворотної події (непереборної сили), що підтверджено сертифікатом від 03.12.2014 № 2018 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою України; не мав можливості здійснити перевірку законності додаткової угоди датованої 14.09.2012.

У сертифікаті № 2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданому Торгово-промисловою палатою України 03.12.2014, вказано, що 17.03.2014 нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову «Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим» № 1758-6/14, в якій зазначено, що власністю «Республіки Крим» є рухоме та нерухоме майно ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», розташоване на території Республіки Крим, її континентального шельфу, виключної морської економічної зони, увійшло і не увійшло до статутного капіталу товариства у складі необоротних (в тому числі нематеріальних) і оборотних активів, у тому числі державне (України) майно, передане йому у користування та те, що перебуває на балансовому та позабалансовому обліку.

18.03.2014 Президент Російської Федерації поставив підпис під так званим «Договором про входження Республіки Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації».

Таким чином, все майно та документи позивача залишилися на окупованій території України. В результаті вищезазначених дій та з метою відновлення правовстановлюючих документів на майно, відновлення та/або повернення оригіналів проектно-виконавчої, технічної, фінансової, бухгалтерської та іншої документації, що залишилася на тимчасово окупованій територій АР Крим, ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» було офіційно зареєстровано у місті Києві, вул. Богдана Хмельницького, 26, оф. 505. Торгово-промислова палата засвідчила настання форс-мажорних обставин, пов`язаних з окупацією території України, з 27.02.2014 і вказала, що ці обставини на дату видачі сертифіката тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Враховуючи заперечення відповідача, згідно з якими останній стверджує, що 12.08.2014 дія форс-мажорних обставин відносно відповідача припинилась, оскільки з указаної дати місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 26, офіс 505, суд відзначає наступне.

22.12.2018 набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз», яким передбачено умови для відновлення виробничої діяльності ДАТ «Чорноморнафтогаз» на період тимчасової окупації частини території України.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту цього Закону від 08.05.2018 необхідність його ухвалення обґрунтовувалася наявністю таких обставин:

- станом на початок 2014 року зазначене товариство було одним з найбільших підприємств паливно-енергетичного комплексу, яке забезпечувало розробку шельфу Чорного та Азовського морів та видобувало близько 2 млрд. куб. м природного газу;

- 17.03.2014 нелегітимною Верховною Радою Республіки Крим прийнято постанову, якою «встановлено», що все рухове і нерухоме майно товариства є власністю «Республіки Крим»;

- у результаті цих дій АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» втратило доступ до більшості родовищ корисних копалин та виробничих активів, розташованих на території АР Крим, а також до первинної бухгалтерської, податкової та фінансової документації підприємства за період до початку тимчасової окупації території України;

- постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» внесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- станом на травень 2018 року АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» мало лише три цінних активи, які знаходяться не на тимчасово окупованій території АР Крим та міста Севастополя, внутрішніх морських водах і територіальному морі України навколо Кримського півострова;

- АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» має діючі ліцензії з транспортування природного газу магістральними газопроводами та зберігання газу в підземних сховищах, а також спеціальні дозволи на користування надрами;

- незаконне захоплення Російською Федерацією активів товариства практично унеможливило нормальне ведення ним господарської діяльності;

- з огляду на це, станом на 31.04.2018 кредиторська заборгованість АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», яка підтверджена рішеннями судів, складає близько 500 млн. грн. і має тенденцію до збільшення внаслідок нарахування кредиторами інфляційних сум та відсотків річних; щодо Товариства відкрито 65 виконавчих проваджень на загальну суму біля 350 млн. грн. та накладено арешти на кошти і майно; вказана заборгованість виникла за договорами, укладеними до тимчасової окупації території України, а їх невиконання є наслідком захоплення активів товариства в АР Крим;

- АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» є єдиним підприємством в Україні, яке має досвід видобування вуглеводнів з морського шельфу та спеціалізується саме на такій діяльності;

- станом на 31.04.2018 товариство фактично позбавлене можливості оперативного фінансування та регулювання розробки родовищ, перш за все Стрілкового газового родовища;

- відновлення повноцінної роботи АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» є стратегічно важливим для забезпечення енергетичної безпеки України.

Таким чином, на дату ухвалення такого закону форс-мажорні обставини тривали і для відновлення нормальної роботи товариства був ухвалений спеціальний закон.

19.12.2019 прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо продовження заходів, пов`язаних із відновленням діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» № 399-ІХ підтверджено факт перебування ДАТ «Чорноморнафтогаз» під дією обставин непереборної сили, а також визначено механізм правового регулювання відносин, предметом яких є відновлення діяльності Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз».

Враховуючи викладене, суд визнає обгрунтованими доводи позивача про наявність перешкод у поданні доказів недійсності додаткової угоди від 14.09.2012 № 1/978 раніше (в лютому 2019 відбулось звернення з позовом про визнання недійсними договору та додаткової угоди, що розглянутий в межах справи № 911/269/19) у зв`язку із зазначеними вище форс-мажорними обставинами.

З огляду на триваючий характер цих форс-мажорних обставин, а також те, що позивач посилається на їх наявність в контексті, зокрема, неможливості здійснити перевірку вчинення спірної господарської операції, що вплинуло на формування його правової позиції та заперечень проти позову в межах розгляду справи № 910/15483/16 (про стягнення заборгованості), суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами позивача заявленими у даній справі не сплинув, оскільки пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила), що згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України є підставою для зупинення перебігу строку давності, зокрема станом на 22.12.2018, 19.12.2019 (дати ухвалення законів) форс-мажорні обставини тривали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №910/4442/20 про відмову в позові підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення - про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №910/4442/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №910/4442/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Визнати недійсною, з моменту укладення, додаткову угоду від 14.09.2012 №1/978 до Договору №1042 від 16.09.2012, укладену між Публічним акціонерним товариством «Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (ідентифікаційний код юридичної особи 00153117), як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-комплект» (ідентифікаційний код юридичної особи 22916099), як виконавцем.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Стан-комплект" (03040, м.Київ, пр.-т Степана Бандери, 23, ідентифікаційний код 22916099) на користь Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 26, оф.505, ідентифікаційний код 00153117) 2102, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 3153, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Доручити Господарському суду м.Києва видати накази.

7. Матеріали справи №910/4442/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.06.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді І.А. Іоннікова

А.І. Тищенко