ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 рокуСправа № 912/373/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Кравченка О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/373/21

за позовом: Фермерського господарства "Урожай", 26315, Кіровоградська область, Гайворонський район, с. Тополі, вул. Комуністична (Шкільна), 31

до: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, 25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 );

ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 );

ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 );

ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 );

ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 );

ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 );

ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 );

ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 );

ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 );

ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 );

ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 );

ОСОБА_15 ( АДРЕСА_15 );

ОСОБА_16 ( АДРЕСА_16 );

ОСОБА_17 ( АДРЕСА_17 );

ОСОБА_18 ( АДРЕСА_18 );

ОСОБА_19 ( АДРЕСА_19 );

ОСОБА_20 ( АДРЕСА_20 )

про визнання права постійного користування земельною ділянкою, визнання недійсними наказів, зобов`язання вчинити певні дії

Представники сторін:

від позивача - Кривда Ю. Б. керівник; Мелєзгінов Ю.В., посвідчення адвоката №137 від 01.07.2016 року, ордер серія КР №044053 від 15.02.2021 року, в режимі відеоконференції;

від відповідача - участі не брали;

від 3-іх осіб - участі не брали.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Фермерське господарство "Урожай" (далі - ФГ "Урожай", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач) про наступне:

- визнати за Фермерським господарством "Урожай" право постійного користування земельною ділянкою площею 39,9970 га згідно з планом меж землекористування, яка розташована за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б №052152;

- визнати недійсними накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.10.2020 року № 11-14091/14-20-СГ, № 11-14092/14-20-СГ, № 11-14075/14-20-СГ, № 11-14012/14-20-СГ, № 11-14076/14-20-СГ, № 11-14078/14-20-СГ, № 11-14077/14-20-СГ, № 11-14079/14-20-СГ, № 11-14080/14-20-СГ, № 11-14081/14-20-СГ, № 11-14082/14-20-СГ, № 11-14083/14-20-СГ, № 11-14084/14-20-СГ, № 11-14086/14-20-СГ, № 11-14087/14-20-СГ, № 11-14088/14-20-СГ, № 11-14089/14-20-СГ, № 11-14090/14-20-СГ, № 11-14085/14-20-СГ,№11-14121/14-20-СГ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок :02:000:2229; :02:000:2152; :02:000:2162; :02:000:2159; :02:000:2163; :02:000:2165; :02:000:2161; :02:000:2230; :02:000:2168; :02:000:2157; :02:000:2155; :02:000:2167; :02:000:2160; :02:000:2164; :02:000:2228; :02:000:2154; :02:000:2158; :02:000:2153; :02:000:2166; :02:000:2151, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022 площею 39,9970 га, розташованої за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б № 052152;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 39,9970 га з кадастровим номером :02:000:2022 згідно з планом меж землекористування, яка розташована за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б № 052152.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на ті обставини, що ФГ "Урожай" створено з використанням права на постійне користування земельною ділянкою, отриманою в постійне користування громадянином ОСОБА_21 (далі - ОСОБА_21 ) згідно Державного акта Б № 052152 від 1993 року, який став засновником та головою господарства. Після смерті ОСОБА_21 відповідна земельна ділянка залишилась на праві постійного користування ФГ "Урожай", тоді як ГУ Держгеокадастру вчинено дії по розпорядженню такою земельною ділянкою, чим порушено права ФГ "Урожай" на користування відповідною земельною ділянкою.

Одночасно з поданням позову ФГ "Урожай" подано заяву про забезпечення позову.

Згідно ухвали суду від 09.02.2021 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ГУ Держгеокадастру приймати рішення та/або здійснювати дії спрямовані на розпорядження, зміну цільового призначення, поділ чи об`єднання, передачу у власність або в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), земельними ділянками сільськогосподарського призначення за кадастровими номерами, зазначеними в ухвалі.

Ухвалою господарського суду від 04.03.2021 за поданим позовом відкрито провадження у справі № 912/373/21 за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичних осіб за наведеним в ухвалі переліком. У справі призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи.

01.04.2021 від ГУ Держгеокадастру надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечено повністю з тих підстав, що Державний акт, яким посвідчено право постійного користування ОСОБА_21 земельною ділянкою, втратив свою чинність після його смерті (том 1 а.с. 240-247). Відповідач зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у фізичної особи на підставі державного акта на право постійного користування без укладення договору про право користування із власником землі, припиняється зі смертю особи, який належало таке право і не входить до складу спадщини. За вказаних обставин, відповідач вважає, що у ФГ "Урожай" відсутнє право постійного користування на відповідну земельною ділянкою, що, однак, не позбавляє права останнього звернутись із заявою про надання спірної земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства.

01.04.2021 розпочато підготовче засідання, в якому постановлено ухвалу про звернення до Управління ДМС із запитами щодо реєстрації місця проживання третіх осіб, які залучені до участі у справі. Підготовче засідання відкладено до 22.04.2021.

22.04.2021 продовжено підготовче засідання, в якому постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.05.2021 та позивача зобов`язано направити позовні матеріали на адреси третіх осіб, які повідомлені органами ДМС України за запитом суду.

В підготовчому засіданні 17.05.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2021. Визначено резервну дату судового засідання 18.06.2021.

28.05.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті, в якому оголошено перерву до 18.06.2021.

18.06.2021 продовжено судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 18.06.2021 взяли участь представники позивача. Відповідач та треті особи в засідання суду не з`явились, про причини відсутності суд не повідомлено.

Відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується фактичним отриманням ним ухвал суду у справі та поданням відзиву на позов.

Також суд вважає належним чином повідомленими про розгляд справи третіх осіб, оскільки ухвали суду у даній справі направлено на адреси таких осіб, яка зазначена у позові, та на адреси за місцем реєстрації, повідомленими органами ДМС України.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з правилами пунктів 1,2 частини 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

На підставі викладеного суд здійснює розгляд справи за відсутності представників відповідача і третіх осіб та за наявними у справі матеріалами.

Представниками позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримано повністю.

В судовому засіданні судом досліджено докази у справі, а також досліджено відкриті відомості Публічної кадастрової карти України.

Заслухавши пояснення представників позивача та врахувавши доводи. які наведено в обґрунтування підстав позову, а також обставини заперечень, які викладено у відзиві на позов, дослідивши в судовому засіданні докази, судом встановлено наступні обставини, що є предметом доказування у справі.

У відповідностя до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 052152 від 1993 року, виданого громадянину України ОСОБА_21 , надано в постійне користування земельну ділянку площею 40,0 га, яка розташована на території Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, для ведення селянського фермерського господарства (том 1 а.с. 59-61).

21.09.1994 утворено ФГ "Урожай", засновником та головою якого став ОСОБА_21 (том 1 а.с. 67, том ІІІ а.с. 42-44).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_21 помер, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (том 1 а.с . 62).

16.11.2012 протоколом № 2 загальних зборів ФГ "Урожай" призначено головою ФГ "Урожай" Кривду Юрія Борисовича та затверджено статут ФГ "Урожай" у новій редакції (том І а.с. 63-66, 68).

30.10.2013 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та 12.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 39,9970 га, щодо якої видавався Державний акт Б № 052152 від 1993 року. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:000:2022. (том І а.с. 69-71).

Згідно довідки Тополівської сільської ради № 42 від 10.03.2020, станом на 01.01.2020 за ФГ "Урожай" по Тополівській сільській раді Гайворонського району Кіровоградської області рахується всього земель 40,00 га (том І а.с. 73).

Згідно податкових декларацій за 2020-2021 роки ФГ "Урожай" звітує щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022 (том І а.с. 86-96).

Відповідно до довідки ГУ ДС у Кіровоградській області № 1244 від 04.02.2021 у ФГ "Урожай" відсутня заборгованість з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (том І а.с. 72).

Як зазначає позивач, ФГ "Урожай" звернувся до відділу Держгеокадастру у Гайворонському районі щоб замовити витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :02:000:2022 та дізнався, що земельна ділянка за вказаним номером 15.01.2021 року перенесена в архів і на теперішній час не існує як об`єкт права.

У відповідності до прінтскрін архівної земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022, вказана земельна ділянка перенесена в архів 15.01.2021.

За наказами Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.10.2020 № 11-14091/14-20-СГ, № 11-14092/14-20-СГ, № 11-14075/14-20-СГ, № 11-14012/ 14-20-СГ, № 11-14076/14-20-СГ, № 11-14078/14-20-СГ, № 11-14077/14-20-СГ, № 11-14079/14-20-СГ, № 11-14080/14-20-СГ, № 11-14081 /14-20-СГ, № 11-14082/14-20-СГ, № 11-14083/14-20-СГ, № 11-14084/14-20-СГ, № 11-14086/14-20-СГ, № 11-14087/14-20-СГ, № 11-14088/14-20-СГ, № 11-14089/14-20-СГ, № 11-14090/14-20-СГ, № 11-14085/14-20-СГ, № 11-14121/14-20-СГ "Про надання дозволу па розроблення документації із землеустрою" надано фізичним особам (треті особи) дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих на території Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (том І а.с. 74-83, 166, том ІІІ а.с. 48).

До Державного земельного кадастру відомості про формування земельних ділянок з присвоєнням наступних кадастрових номерів: :02:000:2229; :02:000:2152; :02:000:2162; :02:000:2159; :02:000:2163; :02:000:2165; :02:000:2161; :02:000:2230; :02:000:2168; :02:000:2157; :02:000:2155; :02:000:2167; :02:000:2160; :02:000:2164; :02:000:2228; :02:000:2154; :02:000:2158; :02:000:2153; :02:000:2166; :02:000:2151, площею 1,9998 га кожна.

Судом досліджено в судовому засіданні відомості Публічної кадастрової карти України, згідно якої відомості до Державного земельного кадастру про вказані земельні ділянки внесено 15.01.2021, місце розташування вказаних земельних ділянок визначено в межах місця розташування земельної ділянки :02:000:2022 площею 39.997 га, яка перенесена в архів 15.01.2021.

Як зазначає позивач, внаслідок здійснення ГУ Держгеокадастру дій з видачі зазначених вище наказів та формування нових земельних ділянок за рахунок земельної ділянки, яка перебуває на праві постійного користування ФГ "Урожай", фактично припинено право постійного користування такою земельною ділянкою позивача без її вилучення та припинення права в установленому законодавством порядку.

У відповідності до вище вказаного, позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними і такими що порушують права та законні інтереси ФГ "Урожай" щодо права користування відповідною земельною ділянкою.

Норми права, застосовані судом при вирішенні спору.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17, від 24.04.2018 у справі №910/79/17.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 24.04.2019 у справі № 128/3751/14-а, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, якщо він спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин.

У відповідності до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд при розгляді питання про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів (Рішення від 9 лютого 1999 року Справа N 1-7/99) окрім іншого зазначив про те, що - "За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

На час видачі Державного акта серії Б № 052152 від 1993 року діяв Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який у відповідній редакції передбачав наступне регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою.

Постійним визнавалось землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надавалась Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства (ст. 7).

Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (частини 1, 2 ст. 51).

Право користування земельною ділянкою чи її частиною припинялося, зокрема, у разі припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини 1 ст. 27).

На час державної реєстрації юридичної особи ФГ "Урожай" 21.09.1994 відносини, пов`язані зі створенням і діяльністю селянських (фермерських) господарств, регулював Закон "Про селянське (фермерське) господарство" від 20.12.1991 N 2009-XII, який передбачав, зокрема наступне.

Селянське (фермерське) господарство було формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Інтереси селянського (фермерського) господарства перед підприємствами, установами та організаціями, окремими громадянами представляв голова господарства. На його ім`я видавався Державний акт на право приватної власності на землю або Державний акт на право постійного користування землею; з головою селянського (фермерського) господарства укладався договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, складалися інші документи відповідно до законодавства України (частини 1, 4. 5 ст. 2 Закону № 2009-XII).

Право на створення селянського (фермерського) господарства мав кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку, виявив таке бажання, мав документи, що підтверджують його здатність займатися сільським господарством, і пройшов конкурсний відбір. Земельні ділянки громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства передавались у приватну власність і надавались в користування, в тому числі на умовах оренди. (частини 1, 2 ст. 4 Закону № 2009-XII).

Громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування, в тому числі в оренду, подавали до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, підписану головою створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, документально підтверджували їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки, обґрунтування щодо розмірів земельної ділянки і перспектив діяльності селянського (фермерського) господарства (частина 1 ст. 5 Закону № 2009-XII).

Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (частини 1, 2 ст. 9 Закону № 2009-XII).

Діяльність селянського (фермерського) господарства припиняється у разі, зокрема, припинення права власності на землю, права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених статтями 27 і 28 Земельного кодексу України (пункт 2 частини 1 ст. 29 Закону № 2009-XII).

Таким чином, за змістом наведених вище приписів законодавством, було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності фермерського господарства як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ. Крім того, право користування земельною ділянкою мало припинятися з припиненням діяльності селянського (фермерського) господарства (пункт 3 частини 1 ст. 27 Земельного кодексу України від 18.12.1990), а припинення права користування земельною ділянкою мало наслідком припинення діяльності цього господарства (пункт 2 частини 1 ст. 29 Закону № 2009-XII).

19.06.2003 прийнято новий Закон України № 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною 1 ст. 5, частиною 1 ст. 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який діяв з 01.01.2002 до 22.09.2005 було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України Рішенням N 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 зазначила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Так само і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц (п. 60 постанови) зроблено висновок про те, що за змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України "Про фермерське господарство", статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18.12.1990, статей 31, 92 ЗК України від 25.10.2001 після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство. Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18.12.1990 у редакції, чинній до 16.05.1992, могло належати лише фізичній особі та згідно з ч. 1 ст. 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

За положеннями ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Способи формування земельних ділянок визначено в частині 2 наведеної норми.

Законом України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ст. 1 Закону).

Відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру на підставі документів, зазначених в ст. 21 Закону.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. (ст. 24 Закону).

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки (ст. 34 Закону).

В ст. 118 Земельного кодексу України регламентовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в якій передбачено розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. За положеннями частини 9 зазначеної норми, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Мотивована оцінка доводів сторін та поданих доказів.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка площею 40,0 га, що розташована на території Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області надана гр. ОСОБА_21 згідно Державного акта на право постійного користування землею серії Б № 052152 від 1993 року для ведення селянського (фермерського) господарства, яке було ним створено та зареєстровано 21.09.1994.

В силу наведених вище норм законодавства та враховуючи судову практику Верховного Суду, після державної реєстрації ФГ "Урожай", до позивача перейшло право постійного користування земельною ділянкою згідно Державного акта на право постійного користування землею серії Б № 052152 від 1993 року.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення ФГ і подальшої державної реєстрації ФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства. Звідси у разі смерті громадянина - засновника ФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача щодо припинення права постійного користування зі смертю фізичної особи, на яку оформлено таке право, та щодо необхідності переоформлення ФГ права користування відповідною земельною ділянкою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про доведення матеріалами справи наявності у ФГ "Урожай" права постійного користування на земельну ділянку, яка була надана гр. ОСОБА_21 згідно Державного акта на право постійного користування землею серії Б № 052152 від 1993 року.

Як уже зазначено вище, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

З моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) виникають відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки цим господарством. Такі правомочності набувають сталого юридичного зв`язку саме з фермерським господарством, стають частиною його майна.

Як зазначено в пункті 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Між тим, за оспорюваними у справі наказами ГУ Держгеокадастру надав іншим особам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок без припинення позивачу права постійного користування земельною ділянкою у встановленому законодавством порядку.

На підставі вказаних наказів розроблено відповідні проекти, які стали підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про формування нових земельних ділянок та присвоєння їм кадастрових номерів (далі - новостворені земельні ділянки).

В судовому засіданні судом досліджено відомості з Публічної кадастрової карти України та встановлено, що новостворені земельні ділянки розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022, право постійного користування на яку належить ФГ "Урожай".

Згідно Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:2022 перенесена в архів 15.01.2021, із внесенням того ж дня - 15.01.2021 відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про новостворені земельні ділянки.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що оспорювані накази не можуть вважатися такими, що прийняті на підставі закону, оскільки діяльність ФГ "Урожай" на момент прийняття спірних наказів не припинилася. Інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідачем не доведені.

Отже, оскаржувані накази прийнято з порушенням вище наведених положень Земельного кодексу України та з порушенням прав ФГ "Урожай", оскільки безпідставне припинення права постійного користування земельною ділянкою є втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном та порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що є підставою для визнання наказів недійсним.

Окрім того, вчинення ГУ Держгеокадастру зазначених вище дій по розпорядженню спірною земельною ділянкою свідчить про невизнання відповідачем права позивача на відповідну земельну ділянку, що дає підстави для захисту такого права шляхом його визнання у відповідності до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України і ст. 152 Земельного кодексу України.

Стосовно вимог про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації новостворених земельних ділянок та поновлення запису, суд зазначає наступне.

Як встановлено, спір у даній справі стосується захисту права користування земельною ділянкою, що свідчить про його приватноправовий характер. Предметом позову у даній справі є не оскарження процедури прийняття рішень суб`єктом владних повноважень щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а забезпечення можливості реалізації позивачем речового права на земельну ділянку, що виключає публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження законодавчо визначених підстав припинення права постійного користування ФГ "Урожай" земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:2022, а відтак дії щодо скасування державної реєстрації такої земельної ділянки та її фактичного поділу на новостворені земельної ділянки є протиправними.

Наявність протиправного запису про державну реєстрацію новостворених 20 земельних ділянок з іншими кадастровими номерами, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022, яка належить позивачу на праві постійного користування згідно Державного акта серії Б № 052152 від 1993 року.

При цьому, у чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права. Суд вважає, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем обрано саме такий спосіб захисту, який може відновити його становище та захистити порушене право і законний інтерес.

Відтак, за висновком суду, ефективним засобом захисту прав позивача в даному випадку є скасування державної реєстрації 20 новостворених земельних ділянок та зобов`язання поновити запис щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022.

Частиною 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" в редакції Закону України від 05.12.2019 N 340-IX, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

При цьому, за вимогами абзацу п`ятого наведеної норми (ч. 1 ст. 24 Закону) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Між тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої судом станом на 17.06.2021, судом встановлено відсутність реєстрації будь-яких речових прав на новостворені земельні ділянки (том ІІІ а.с. 49-68).

Також в матеріалах справи відсутні відомості про затвердження проектів землеустрою, складених за результатами отриманих дозволів.

Наведене узгоджується з нормами законодавства, оскільки відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та ДО прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Таким чином, проведення державної реєстрації нових земельних ділянок не є свідченням затвердження розробленої проектної документації.

Суд враховує, що за правилами ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймається з одночасним наданням земельної ділянки у власність.

У постанові від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Виходячи з викладеного та за наявними в матеріалах справи доказами, відсутні підстави для висновку щодо виникнення у фізичних осіб, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, речових прав на відповідні земельні ділянки.

У зв`язку з наведеним, скасування державної реєстрації здійснюється без визнання нечинним рішення про затвердження такої документації та без припинення прав.

Згідно з пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Водночас, державний кадастровий реєстратор, відповідно до положень ст. 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" не є самостійним суб`єктом владних повноважень, а є державним службовцем, який в межах покладених на нього обов`язків, перебуваючи у трудових відносинах з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру реалізує визначені Законом України "Про державний земельний кадастр" та Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру функції центрального органу виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед яких і скасування державної реєстрації земельної ділянки. Тобто фактично кадастровий реєстратор є лише особою, яка вносить інформацію до ДЗК, проте не приймає жодних рішень щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки, її поділу, не затверджує технічну документації та не вчиняє жодних дій, які б впливали на виникнення чи припинення у певної особи прав та обов`язків, а лише вносить відповідні відомості до ДЗК.

Окрім того, державний кадастровий реєстратор, який здійснював скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні виключно на підставі поданих заяв. В даному випадку саме ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області наділялось повноваження щодо розпорядження відповідними земельними ділянками.

За вказаних обставин є обґрунтованими позовні вимоги ФГ "Урожай" про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації новостворених земельних ділянок та про поновлення запису про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:2022, які пред`явлено до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

На підставі вищевикладеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФГ "Урожай" у даній справі підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ч. 7 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, вжиті за ухвалою суду від 09.02.2021 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Судові витрати.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову покладається на відповідача.

При подані позову позивачем наведено попередній розрахунок судових витрат, до яких, крім судового збору, включено витрати на отримання правової допомоги в розмірі 25424,00 грн.

В судовому засіданні 18.06.2021 представником позивача шляхом оголошення подано заяву про подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд враховує, що положеннями частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України не передбачено, що заява про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, зроблена стороною у справі до закінчення судових дебатів, має здійснюватися виключно у письмовій формі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 у справі № 920/810/18.

За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

Враховуючи викладене, господарський суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 02.07.2021 о 12:00 год, про що зазначає в резолютивній частині рішення, та встановлює позивачу строк для подачі суду доказів щодо розміру понесених ним судових витрат не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 126, 129, 221, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Фермерським господарством "Урожай" (26315, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, с. Тополі, вул. Комуністична (Шкільна), 31, ідентифікаційний код 23225316) право постійного користування земельною ділянкою площею 39,9970 га згідно з планом меж землекористування, яка розташована за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградська область, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б №052152.

Визнати недійсними накази Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 12.10.2020 року № 11-14091/14-20-СГ, № 11-14092/14-20-СГ, № 11-14075/14-20-СГ, № 11-14012/14-20-СГ, № 11-14076/14-20-СГ, № 11-14078/14-20-СГ, № 11-14077/14-20-СГ, № 11-14079/14-20-СГ, № 11-14080/14-20-СГ, № 11-14081/14-20-СГ, № 11-14082/14-20-СГ, № 11-14083/14-20-СГ, № 11-14084/14-20-СГ, № 11-14086/14-20-СГ, № 11-14087/14-20-СГ, № 11-14088/14-20-СГ, № 11-14089/14-20-СГ, № 11-14090/14-20-СГ, № 11-14085/14-20-СГ,№11-14121/14-20-СГ.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ідентифікаційний код 39767636) скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок :02:000:2229; :02:000:2152; :02:000:2162; :02:000:2159; :02:000:2163; :02:000:2165; :02:000:2161; :02:000:2230; :02:000:2168; :02:000:2157; :02:000:2155; :02:000:2167; :02:000:2160; :02:000:2164; :02:000:2228; :02:000:2154; :02:000:2158; :02:000:2153; :02:000:2166; :02:000:2151, які виникли внаслідок скасування та поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:2022 площею 39,9970 га, розташованої за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б № 052152.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ідентифікаційний код 39767636) поновити запис шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку площею 39,9970 га з кадастровим номером :02:000:2022 згідно з планом меж землекористування, яка розташована за межами населеного пункту Тополівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, призначеної для ведення фермерського господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_21 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею від 1993 року Б №052152.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ідентифікаційний код 39767636) на користь Фермерського господарства "Урожай" (26315, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, с. Тополі, вул. Комуністична (Шкільна), 31, ідентифікаційний код 23225316) судовий збір за подання позову в розмірі 52 210,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1 135,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на надання правової допомоги 02.07.2021 о 12:30 год.

Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру, понесених судових витрат, не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Фермерському господарству "Урожай" електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області електронною поштою: ; ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_21 ; ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_22 ; ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_23 ; ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_24 ; ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_11 ; ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_12 ; ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_25 ; ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_26 ; ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_16 ; ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_17 ; ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_19 ; ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_27 ; ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_28 ; ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_29 ; ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_30 ; ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_31 ; ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_32 ; ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_33 ; ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_34 ; ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_35 .

Повне рішення складено 29.06.2021.

Суддя В.В.Тимошевська