РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/908/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 35 550,48 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (надалі по тексту також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту також - відповідач) про стягнення 35 550,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при розрахунку плати за надання послуг з перевезення вантажу на особливих умовах, безпідставно, по накопичувальній картці від 16.11.2019 № 16110538 нараховано збір за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда та в односторонньому порядку списано з особового рахунку позивача кошти у розмір 35 550,48 грн. з ПДВ, що підтверджується переліком від 17.11.2019 за № 20191117.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/908/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/908/21 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

24.03.2021 до Господарського суду м. Києва було подано відзив на позовну заяву у якому відповідач стверджує, що ним було правомірно нараховано збір за зберігання вантажу та списано з особового рахунка позивача відповідну грошову суму, оскільки вагони зберігалися на коліях залізниці до моменту їх відправки, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

01.04.2021 до Господарського суду м. Києва позивачем було подано відповідь на відзив.

22.04.2021 від відповідача до Господарського суду м. Києва подано заперечення.

27.04.2021 та 29.04.2021 представником позивача до Господарського суду м. Києва подано додаткові письмові пояснення.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", як перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард", як замовником було укладено Договір № 07153/ПЗ-2018 про надання послуг (надалі за текстом - Договір № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 або також - Основний договір), предметом якого, згідно пункту 1.1. є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародних сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.2. Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018, визначено, що перевезення - це послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язаний доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

Відповідно до пункту 1.3 Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Згідно пункту 2.3.3 Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 перевізником відкрито для замовника особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531 та присвоєно код вантажовідправника/вантажоодержувача № 8104.

Підпунктом 2.1.6 Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 визначено, що замовник зобов`язаний оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передплати за кодом платника.

Відповідно до пункту 3.2 Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 розмір плати за перевезення вантажу у вагоні перевізника складається з: плати за перевезення навантаженого вагону перевізника, яка визначається за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника; компенсації витрат на перевезення у порожньому стані вагону перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в додатку 3 до договору; плати за використання вагону перевізника у вантажному та порожньому рейсах за нормативний термін доставки.

Пунктам 4.1. Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються через Філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЄРЦ").

Згідно пункту 4.2. Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018, оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у пункті 14.2. Розділу 14 Договору.

Пунктом 4.5. Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 встановлено, що по мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: вартості послуг за перевезення, зазначених в накладній; додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг); додаткових послуг за вільними тарифами; плати за користування вагонами за межами України, наведеної у зведеній відомості, що формується на підставі інформаційних повідомлень; штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Згідно пункту 4.9. Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018, сторони узгодили, що при незгоді із сумою нарахувань та стягнених платежів замовник для проведення перевірки письмово повідомляє перевізника на адресу, вказану у пункті 14.2 Договору.

Пунктом 12.1 Договору № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018 визначено, що Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

30.09.2019 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, шляхом приєднання (акцепту) було укладено Договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів в редакції договору від 26.09.2019.

Відповідно до Інформаційного повідомлення про укладення Договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, Філія "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" засвідчила прийняття від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" заяви про приєднання (акцепт) до Договору перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів та повідомила, що перевізником та замовником укладено Договір перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів № 07153/ПЗ-2018-О від 30.09.2019, умови якого оприлюднено на веб-сторінці httр://uz-cargo.com/contractprojects.html (надалі за текстом - Договір РРМП).

В подальшому, Договір РРМП був викладений в редакції № 2 від 10.11.2019 (далі - Договір РРМП в редакції № 2).

Пунктом 1.3 Договору РРМП в редакції № 2 встановлено, що редакція № 2 Договору РРМП набуває чинності: з 01.11.2019 в частині п. 3.1 - 3.4, 3.6 Договору щодо замовлення послуг на грудень 2019 року та з 10.11.2019 в частині розділу 4 Договору щодо плати за надання послуг відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України; в частині решти умов - з 01.12.2019 відповідно до умов розділу "Порядок укладення, внесення змін та припинення договору" Договору. За наявності заперечень щодо впровадження нової редакції Договору в строки відмінні від визначених в розділі "Порядок укладення, внесення змін та припинення договору" Договору в редакції від 26.09.2019, замовник має право сповістити перевізника про такі заперечення, в такому випадку нова редакція буде впроваджена в повному обсязі з 01.12.2019.

Оскільки вказаних вище заперечень від замовника не надходило, Договір РРМП в редакції № 2 набуває чинності:

-в частині пунктів 3.1 - 3.4, 3.6 (щодо замовлення послуг на грудень 2019 року) - з 01.11.2019;

-в частині розділу 4 (щодо плати за надання послуг) - з 10.11.2019;

-в частині решти умов - з 01.12.2019.

Спірним в цій справі є надання послуг перевезення 15.11.2019 на підставі залізничної накладної № 36758597.

Відповідно до пункту 1.1. Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019), перевізник надає замовнику послуги з організації перевезень маршрутами за погодженими сторонами розкладами руху вантажних маршрутних поїздів.

Згідно пункту 1.2. Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019), в частині не урегульованій цим договором, сторони керуються укладеними між ними договорами про надання послуг з здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (далі - Основний договір про надання послуг).

Згідно розділу 2 Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019): розклад руху маршрутних поїздів (далі - РРМП) - встановлені перевізником: напрямки перевезення маршрутних поїздів (станції відправлення та прибуття за РРМП); дати та/ або періодичність руху поїздів по кожному з напрямків; час відправлення та прибуття маршрутних поїздів на станції, номера поїздів; маршрутний поїзд - вантажний поїзд, сформований замовником з навантажених та/або порожніх вагонів, який відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником і не може бути менше 44 вагонів, та прямує без переробки на одну станцію призначення або розформування.

Пунктом 3.1 Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019) визначено, що за відсутності необхідного замовнику РРМП, замовник надає перевізнику (до Департаменту управління рухом) заявку на розробку такого РРМП.

На основі наданої замовником заявки, перевізник затверджує РРМП не пізніше 8 робочих днів від дня отримання заявки замовника (п. 3.2 Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019)).

Згідно з пунктом 4.3. Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019, оскільки розділ 4 в редакції №1 стосується плати за надання послуг, а тотожний пункту 3.9. редакції № 1 набуває чинності з 29.11.2019, отже, пункту 4.3. Договору РРМП є чинним до 29.11.2019), замовник забезпечує (здійснює) оформлення перевізних документів на перевезення завантажених та/ або порожніх вагонів на станцію навантаження у кількості, необхідній для формування маршрутного поїзду, і відправлення маршрутного поїзду за РРМП у визначені таким РРМП терміни (строки). Замовник забезпечує (здійснює) проставляння в графі 7 перевізних документів відмітки "РРМП", а у графі "Найменування вантажу" ("Наименование груза") перевізних документів - відмітку "Перевезення на особливих умовах, Договір №__ від _._.20_. З одержувачем погоджено".

Пунктом 4.5. Договору РРМП (в редакції від 26.09.2019) визначено, що замовник, здійснює навантаження та/або вивантаження вагонів та передає завантажені та/або вивантажені вагони на колії загального користування у кількості, достатній для формування маршрутного поїзду, не раніше ніж за 4 години і не пізніше ніж за 3 години до часу відправлення маршрутного поїзду за РРМП.

Розділом 4 "Плата за надання послуг" Договору РРМП в редакції № 2 (чинний з 10.11.2019) встановлено такі умови:

- пункт 4.1., плата при наданні послуг з організації перевезень маршрутними поїздами за РРМП розраховується і стягується відповідно до розділу 3 основного договору про надання послуг з підвищенням розміру інфраструктурної складової плати тарифу визначеного для власного вагону (Івл) на 20 % відповідно до п. 23 розд. ІІ збірка тарифів (далі - інфраструктурна складова тарифу).

- пункт 4.2, у випадку накопичення маршрутного поїзду на коліях станції, замовником до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд сплачується плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами", відповідно до додатку № 1 до основного договору про надання послуг, а також плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

- пункт 4.3., у випадку визначення замовником розміру ставки плати за використання вагонів перевізника більше, ніж визначено в додатку 2 до Основного договору про надання послуг, плата нараховується за ставкою, запропонованою замовником в замовленні на РРМП.

15.11.2019 відповідачем згідно накладної № 36758597 було прийнято до перевезення по станції Городенка-Завод Львівської залізниці маршрутний поїзд у кількості 50 вагонів-зерновозів на особливих умовах за РРМП зі скороченим терміном доставки, про що свідчать відмітки в графах 7 та 20 вказаної вище накладної. Відправником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард".

Позивач стверджує, що відповідачем, в порушення пункту 4.2. розділу 4 Договору РРМП в редакції № 2, при розрахунку плати за надання послуг з перевезення вантажу на особливих умовах за РРМП безпідставно по накопичувальній картці від 16.11.2019 № 16110538 було нараховано збір за зберігання вантажу під час накопичення маршрутного поїзда та в односторонньому порядку списано з особового рахунку позивача кошти в розмірі 35 550,48 грн. з ПДВ, що підтверджується Переліком від 17.11.2019 за № 20191117.

14.02.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. № 1402-055 з вимогою про повернення неправомірно стягнутих коштів у сумі 35 550,48 грн.

Листом від 14.08.2020 вих. № ЦТЛ-19/1458 заявлена претензія вих. № 1402-055 відповідачем залишена без задоволення.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 35 550,48 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, укладені між сторонами Договір № 07153/ПЗ-2018 від 07.02.2018, Договір РРМП є договорами про перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно статті 1 Закону України "Про залізничний транспорт", залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначається Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6.04.1998 № 457 (далі - Статут).

Відповідно до пункту 2 Статуту, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з пунктом 22 Статуту, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до пункту 6 Статуту, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 63 Статуту встановлено, що перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, позивачем було подано відповідачу заявку щодо відправлення маршрутного поїзду з датою відправлення 16.11.2019 зі станції Городенка-Завод Львівської залізниці на станцію призначення Одеса-Порт, Ксенієве.

На підставі поданої позивачем заявки, відповідачем відповідно до розпорядження від 14.11.2019 № ЦД-14/1135 було розроблено та затверджено розклад руху маршрутних поїздів, з датою відправлення 16.11.2019.

Пунктом 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акту. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Подача вагонів здійснювалася в 4 партії (по 8 вагонів) на під`їзній колії ТОВ "Фортінвест-Агро" про що свідчать пам`ятки про подавання вагонів № 129 від 14.11.2019, № 130 від 15.11.2019, № 131 від 15.11.2019, № 132 від 15.11.2019.

Після навантаження вагонів, які були подані згідно пам`ятки № 129 від 14.11.2019, вагони були забрані з місць навантаження на станції колії в очікуванні перевізного документа на маршрут, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.11.2019 № 779.

Після навантаження вагонів, які були подані згідно пам`ятки № 130 від 15.11.2019, вагони були забрані з місць навантаження на станції колії в очікуванні перевізного документа на маршрут, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.11.2019 № 784.

Після навантаження вагонів, які були подані згідно пам`ятки № 131 від 15.11.2019, вагони були забрані з місць навантаження на станції колії в очікуванні перевізного документа на маршрут, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.11.2019 № 786.

Після навантаження всіх вагонів, які були подані згідно вказаних вище пам`яток та пам`ятки № 132 від 15.11.2019, вагони були забрані з під`їзної колії ТОВ "Фортінвест-Агро" 15.11.2019 о 19 год. 05 хв., що підтверджується пам`яткою про забирання вагонів від 15.11.2019 № 125.

Окрім цього, подача вагонів проводилася в 3 партії (по 6 вагонів) на місцях загального користування, згідно листа позивача від 03.01.2019 №1, про що свідчать пам`ятки про подавання вагонів № 186 від 14.11.2019, № 187 від 15.11.2019, № 188 від 15.11.2019.

Після навантаження вагонів, які були подані згідно пам`ятки № 186 від 14.11.2019, вагони були забрані з місць навантаження на станції колії в очікуванні перевізного документа на маршрут, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.11.2019 № 778.

Після навантаження вагонів, які були подані згідно пам`ятки № 187 від 15.11.2019, вагони були забрані з місць навантаження на станції колії в очікуванні перевізного документа на маршрут, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 15.11.2019 № 783.

Після навантаження всіх вагонів, які були подані згідно пам`яток про подавання № 186 від 14.11.2019, № 187 від 15.11.2019, № 188 від 15.11.2019, вагони забрані з місць не загального користування 15.11.2019 о 19 год 05 хв., що підтверджується пам`яткою про забирання вагонів від 15.11.2019 № 190.

Відповідач стверджував, що в період очікування оформлення перевізного документу маршрутом здійснювалось зберігання вантажу у вагонах на колії загального користування, у зв`язку з чим відповідачем було нараховано збір за зберігання вантажу та списано кошти з особового рахунку позивача.

Проте твердження відповідача про правомірність нарахування ним у спірному випадку збору за зберігання вантажу судом відхиляються як безпідставні з огляду на таке.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем шляхом приєднання (акцепту) укладено Договір про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів (Договір РРМП).

Враховуючи характер укладеного між сторонами Договору про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів, сторонами погоджено специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати.

Редакція № 2 Договору РРМП в частині розділу 4 "Плата за надання послуг" набула чинності з 10.11.2019, тобто до спірного відправлення підлягають застосуванню умови п. 4.1 - 4.3 розділу 4 Договору РРМП в редакції № 2.

Пунктом 4.2. Договору про РРМП в редакції № 2 визначено, що у випадку накопичення маршрутного поїзду на коліях станції, замовником до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд сплачується плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами", відповідно до додатку № 1 до основного договору про надання послуг, а також плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Таким чином, наведеним пунктом Договору про РРМП в редакції № 2 чітко визначено, що у випадку накопичення маршрутного поїзду замовником до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд сплачується: плата за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу згідно з укладеними договорами", відповідно до додатку № 1 до Основного договору; плата за користування вагоном, що перебуває у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Інших додаткових платежів та/або зборів, в т.ч. і збору за зберігання вантажу, саме під час накопичення маршрутного поїзду до моменту оформлення перевізного документу (документів) на весь маршрутний поїзд - не передбачено ні пунктом 4.2, ні жодним іншим пунктом розділу 4 "Плата за надання послуг" Договору про РРМП в редакції № 2.

Суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, який стверджував, що позивачем не враховано вимоги пункту 1.2 Договору про РРМП, в якому зазначено, що в частині, не врегульованій цим договором, сторони керуються укладеним між ними Основним договором, згідно з пунктом 1.1. якого замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку, перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2009 за № 873, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318 тощо.

Суд зазначає, що в силу наведених умов у пункті 1.2 Договору про РРМП, положення Основного договору в частині, врегульованій Договором РРМП в редакції № 2, не застосовуються до спірних правовідносин сторін, оскільки такі правовідносини врегульовані Договором РРМП в редакції № 2, зокрема, п. 4.2 розділу 4 "Плата за надання послуг".

Оскільки спірні правовідносини врегульовані Договором РРМП в редакції № 2, то не підлягає застосуванню і пункт 2.1.7 Основного договору, згідно якого замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причин, що не залежать від перевізника. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

В свою чергу, з огляду на укладений між сторонами Договір про РРМП в редакції № 2, безпідставним є застосування до спірних правовідносин сторін пункту 9 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), на приписи якого посилався відповідач, зазначаючи, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. А рівно, безпідставним є посилання відповідача на пп. 2.3 п. 2 розділу III Збірника тарифів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач у спірному випадку безпідставно нарахував позивачу плату за зберігання вантажу та стягнув з позивача відповідний збір у розмірі 35 550,48 грн.

20.11.2019 Акціонерним товариством "Укрзалізниця" видано роз`яснення № Ц-2/58/405-19 щодо надання послуг з організації перевезень вантажів та порожніх вагонів за узгодженим розкладом руху вантажного поїзда (РРМП), згідно пункту 3.5 яких зазначено, що збір за зберігання вантажів та маневрова робота під час накопичення маршрутного поїзда не нараховується.

Судом враховано, що такі роз`яснення видані після прийняття вантажу станцією відправлення до перевезення по накладній № 36758597, а отже такі роз`яснення не змінюють спірні правовідносини. Натомість, такі роз`яснення Акціонерного товариства "Укрзалізниця" пояснюють порядок реалізації правовідносин сторін під час накопичення маршрутного поїзда, під час якого збір за зберігання вантажів не нараховується.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього 35 550,48 грн. безпідставно набутих коштів. Разом з цим, позовна заява не містить посилань на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

При цьому, якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Приписами наведеної статті встановлено: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України). Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (п. 4 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави дійти для висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи те, що, як було встановлено судом, у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу плати за зберігання вантажу та стягнення з позивача 35 550,48 грн. відповідного збору, грошові кошти в сумі 35 550,48 грн. було набуто відповідачем без достатньої правової підстави.

Судом враховано, що відповідно до обставин даної справи між сторонами існують правовідносини на підставі Основного договору та Договору РРМП, однак кошти у сумі 35 550,48 грн. стягнуто відповідачем не на виконання цих договорів, тобто перерахування відбулось без правових підстав, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача 35 550,48 грн. як безпідставно набутих коштів (ст. 1212 Цивільного кодексу України) є обґрунтованими.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 35 550,48 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 35 550,48 грн. - задовольнити.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32 літера А, 3-й поверх, ідентифікаційний код 41564379) 35 550 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 48 коп. безпідставно набутих коштів, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 29.06.2021

Суддя С. В. Стасюк