номер провадження справи 33/21/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 Справа № 908/465/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/465/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (61001, м. Харків, провул. Микитинський, буд. 24)

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення суми

за зустрічним позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (61001, м. Харків, провул. Микитинський, буд. 24)

про стягнення суми

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Чуфаров В.М., ордер серії ХВ № 367-28 від 24.05.2021

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Кузьменко В.Ю., довіреність № 2789 від 02.09.2019

СУТЬ СПОРУ:

23.02.2021 у Господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 911/2 від 22.02.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 369806,40 грн. заборгованості.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/465/21 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.03.2021 суддею Мірошниченко М.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/465/21 за правилами спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 33/21/21. Судове засідання призначено на 30.03.2021.

22.03.2021 до Господарського суду Запорізької області від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла зустрічна позовна заява (вих. № 28-22/6272 від 17.03.2021) про стягнення 29069,01 грн. пені та 16436,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.03.2021 зустрічну позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.03.2021 зустрічну позовну заяву (вих. № 28-22/6272 від 17.03.2021) Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.03.2021 відкладено розгляд справи на 27.04.2021.

30.03.2021 від Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.04.2021 суддею Мірошниченко М.В. прийнято зустрічну позовну заяву (вих. № 28-22/6272 від 17.03.2021) Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" про стягнення 29069,01 грн. пені за порушення строків поставки товару за договором № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020 та 16436,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020. Ухвалено вимоги за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" об`єднати в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис", що розглядаються у справі № 908/465/21. Здійснено перехід до розгляду справи № 908/465/21 за правилами загального позовного провадження. Розгляд зустрічної позовної заяви призначено разом із первісним позовом у підготовчому засіданні, яке призначено на 27 квітня 2021 о 11 год. 30 хв.

13.04.2021 у Господарський суд Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" надійшла письмова заява (вих. № 1792/4 від 07.04.2021) про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач за первісним позовом просив суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 369806,40 грн. основного боргу, 7130,47 грн. 3% річних, 21796,53 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 відкладено підготовче засідання на 25.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 підготовче засідання відкладено на 25.05.2021, заява ТОВ "ТД Ирбис" прийнята судом до розгляду на підставі ст. 46 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.06.2021.

У судове засідання 22.06.2021 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 22.06.2021 справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 195(2)20УК від 12.05.2020/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020. Позов обґрунтований ст.ст. 193, 229, 265 ГК України, ст.ст. 11, 16, 205, 509, 525, 526, 527, 530, 610, 629, 639, 655, 692, 712 ЦК України.

Відповідач за первісним позовом проти позову заперечив, зазначивши, що при укладанні договору сторони погодили умови поставки та порядок оплати. Сторони не погоджували та встановлювали умови, які б передбачали оплату товару за кожною видатковою накладною окремо. Отже, строк оплати за поставлений товар на дату подання позову не настав. У задоволенні позову просив відмовити.

Зустрічний позов обґрунтований порушенням строків поставки продукції, встановлених договором поставки № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.202020, ст.ст. 193, 222, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 622, 629, 662, 663 ЦК України.

Відповідач за зустрічним позовом у заяві, що надійшла до суду 29.05.2021, зазначив про повне відхилення зустрічної позовної заяви.

22.04.2021 від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив, в якому позивач за первісним позовом визнав наведений у зустрічній позовній заяві розрахунок пені у розмірі 29069,01 грн. та штрафу у розмірі 16436,00 грн. за порушення строків поставки за договором.

17.06.2021 до суду від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про приєднання доказів та міркувань позивача до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (постачальник, позивач за первісним позовом) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (замовник, відповідач за первісним позовом) укладений договір поставки № 195(2)20УК від 12.05.2020/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити підшипники згідно таблиці.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна товару 582000,00 грн. у т.ч. ПДВ.

Згідно з п. 3.2 розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 1.2 строк поставки: травень - липень 2020. Додатковою угодою № 1 від 04.06.2020 сторони домовилися викласти пункт 1.2 в іншій редакції: «Строк поставки товару: червень - липень 2020, поз. 6 пункту 1.1 в кількості 112 шт., поз. 57 пункту 1.1 в кількості 124 шт., поз. 60 пункту 1.1 в кількості 7 шт., поз. 65 пункту 1.1 в кількості 5 шт., поз. 68 пункту 1.1 в кількості 66 шт., поз. 69 пункту 1.1 в кількості 50 шт. до 30.09.2020; поз. 33 пункту 1.1 в кількості 1 шт., поз. 35 пункту 1.1 в кількості 6 шт., поз. 37 пункту 1.1 в кількості 6 шт. до 31.08.2020 з правом дострокової поставки».

Згідно з п. 12.1 договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладення.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 369806,40 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: № 105639 від 22.06.2020 на суму 299348,40 грн., № 123817 від 13.07.2020 на суму 34565,40 грн., № 131183 від 22.07.2020 на суму 16194,60 грн., № 162855 від 04.09.2020 на суму 19698,00 грн., копії яких міститься у справі.

Також у матеріалах справи наявні копії відповідних довіреностей, на підставі яких отримувався товар, а також податкових накладних з квитанціями їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідач за первісним позовом у зустрічній позовній заяві, викладені доводи та аргументи у якій просив вважати відзивом, визнав обставини укладення між сторонами у справі договору поставки № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020 та отримання ним товару згідно перелічених вище видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідач за первісним позовом за отриманий товар не розрахувався.

Таким чином, заборгованість з оплати за поставлений товар склав 369806,40 грн., яку позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом поставив відповідачу товар на загальну суму 369806,40 грн., який оплачений відповідачем не був. Розмір заборгованості відповідач не заперечив, однак заперечив строк настання оплати за товар.

Суд спростовує заперечення відповідача, оскільки пунктом 3.2 договору сторони узгодили порядок оплати, а саме: протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару.

Доказів сплати основної заборгованості у сумі 369806,40 грн. сторонами суду не подано.

Враховуючи наведене, з відповідача за первісним позовом на користь позивача слід стягнути 369806,40 грн. основного боргу.

Також позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 21796,53 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період із серпня 2020 по лютий 2021, та 7130,47 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період із 08.08.2020 по 06.04.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Суд перевірив розрахунок 3% річних та визнає його неправильним, оскільки він містить арифметичні помилки. Так, позивачем неправильно визначено початок розрахунку 3% річних за видатковою накладною № 131183 від 22.07.2020 - 06.09.2020. У даному випадку останнім днем для оплати товару, з урахуванням ст.ст. 252, 254 ЦК України, було 05.09.2020, який був вихідним, відтак, 3% річних слід нараховувати за період, починаючи з 07.09.2020.

Згідно зробленого судом перерахунку загальна сума 3% річних склала 7127,81 грн., у стягненні 2,66 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Стосовно нарахованої суми 21796,53 грн. втрат від інфляції суд зазначає таке.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат, зроблений позивачем, та визнає його правильним.

Таким чином, з відповідача за первісним позовом на користь позивача стягується 21796,53 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, первісний позов ТОВ «ТД Ирбис» у цілому судом задовольняється частково.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за первісним позовом покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача за первісним позовом стягується 5980,96 грн. судового збору.

У зв`язку зі сплатою позивачем судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір», сума переплаченого судового збору у розмірі 16,10 грн. буде повернута позивачу за первісним позовом ухвалою суду, у разі надходження від позивача відповідного письмового клопотання.

Відповідно до первісного позову позивач просив стягнути з відповідача на його користь усі судові витрати.

Відповідач за первісним позовом усно проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечив.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що визначено частиною 6 статті 126 ГПК України.

У відповідності до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Обгрунтовуючи клопотання про стягнення з відповідача за первісним позовом 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив, що у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат він не відобразив витрати на професійну правничу допомогу оскільки вважав справу не складною та такою, яка могла бути розглянута без участі позивача та, відповідно, без додаткових судових витрат. Однак відповідач пред`явив зустрічний позов, наслідком чого став перехід справи, яка розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, до її розгляду за правилами загального позовного провадження. Судом явки у судове засідання представників сторін визнана обов`язковою. Відповідно, для участі у судовому розгляді справи позивачем був залучений на платній основі правник Чуфаров В.М . На думку позивача, зазначене підтверджує те, що позивач не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат.

У матеріалах справи міститься копія договору № 2г21 від 24.05.2021 про надання правової допомоги з підготовки та ведення справи у господарському суді, укладеного між ТОВ «ТД Ирбис» (клієнт) та Адвокатом Чуфаровим В.М., за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правову допомогу (послуги) у господарській справі № 908/465/21, яка розглядається у Господарському суді Запорізької області, а клієнт зобов`язався сплатити адвокату узгоджену суму гонорару. Про надання послуг за даним договором сторонами складається та підписується акт прийому-передачі наданих послуг (розділ 3 договору). Згідно з п. 5.1 даного договору за правову допомогу клієнт сплачує адвокату: за аналіз документів, що включає аналіз позовної заяви, заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, поданих клієнтом до суду та зустрічної позовної заяви відповідача, гонорар у розмірі 5000,00 грн.; за кожний день участі у судовому засіданні (судодень) у м. Запоріжжі - Господарському суді Запорізької області клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн., а якщо засідання проводиться у режимі відео конференції - у розмірі 1000,00 грн.

Позивачем надано копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 16.06.2021 відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 8000,00 грн., в акті зазначено про узгодження сторонами, що зазначена сума є фіксованою та остаточною і не підлягає перегляду незалежно від кількості наступних судоднів участі адвоката у розгляді справи у Господарському суді Запорізької області.

Адвокат виписав рахунки-фактури № 2-21 від 24.05.2021 на суму 5000,00 грн., № 3-21 від 15.06.2021 на суму 3000,00 грн. Згідно з платіжним дорученням № 9007 від 16.06.2021 ТОВ «ТД Ирбис» перераховано на рахунок Чуфарова В.М. 5000,00 грн., згідно з платіжним дорученням № 9010 від 16.06.2021 - 3000,00 грн.

У матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1151 від 19.01.2004, виданого Чуфарову В.М., ордеру серії ХВ № 367-28 від 24.05.2021, виданого ТОВ «ТД Ирбис» адвокатом Чуфаровим В.М.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частиною першою статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Згідно з приписами пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства, віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited" проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

Дослідивши та оцінивши представлені ТОВ «ТД Ирбис» докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем доведено, що він не міг передбачити таких витрат під час складання попереднього (орієнтовного) розрахунку, враховуючи, що судові витрати покладені судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7999,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Доказів на обґрунтування невідповідності співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката відповідач суду не надав.

Згідно з зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" 29069,01 грн. пені та 16436,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК).

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ст. 664 ЦК).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК).

Відповідно до п. 1.2 договору № 195(2)20УК/53-121-01-20-09395 (у редакції додаткової угоди № 1 від 04.06.2020) строк поставки товару: червень - липень 2020, визначено конкретні строки поставки по відповідним позиціям найменування товару.

Як встановлено судом, товар за вказаним договором (по деяким позиціям) був поставлений покупцю з порушенням встановлених строків поставки, визначеним договором.

У пункті 7.2 договору сторони визначили, що за порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, за яким допущено прострочення поставки за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК).

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК).

Штрафними санкціями, відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 даної статті).

Позивач за зустрічним позовом направив ТОВ «ТД Ирбис» 10.08.2020 листом з описом вкладення претензію від 10.08.2020 вих. № 28-22/17051 стосовно сплати пені за порушення строків поставки товару та поставки товару по вказаним у претензії позиціям. Претензія була отримана ТОВ «ТД Ирбис» 14.08.2020.

ТОВ «ТД Ирбис» визнало наведені у зустрічній позовній заяві розрахунки пені у розмірі 29069,01 грн. та штрафу у розмірі 16436,00 грн. за порушення строків поставки товару, однак доказів сплати пені та штрафу матеріали справи не містять.

Таким чином, зустрічний позов судом задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за зустрічним позовом покладаються на відповідача, з якого стягується 2270,00 грн. судового збору.

Згідно з ч. 11 ст. 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню за первісним та зустрічним позовах, та стягнути різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму, а саме: стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" грошову суму 353225 грн. 73 коп., 3710 грн. 96 коп. судового збору та 7999,20 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" задовольнити частково у частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (61001, м. Харків, провул. Микитинський, буд. 24, ) 369806 (триста шістдесят дев`ять тисяч вісімсот шість) грн. 40 коп. основного боргу, 7127 (сім тисяч сто двадцять сім) грн. 81 коп. 3% річних, 21796 (двадцять одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 53 коп. інфляційних втрат, 5980 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 96 коп. судового збору, 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

Зустрічний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити за вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (61001, м. Харків, провул. Микитинський, буд. 24, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) 29069 (двадцять дев`ять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 01 коп. пені та 16436 (шістнадцять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. штрафу за порушення строків поставки товару за договором № 195(2)20УУ/53-121-01-20-09395 від 27.05.2020, 2270,00 грн. судового збору.

Провести зустрічне зарахування позовних вимог за первісним та зустрічним позовах на суму 45505 грн. 01 коп. та 2270 грн.00 коп. (судовий збір).

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис" (61001, м. Харків, провул. Микитинський, буд. 24, ) грошову суму 353225 (триста п`ятдесят три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 73 коп., 3710 (три тисячі сімсот десять) грн. 96 коп. судового збору та 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 24 червня 2021.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко