РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.06.2021Справа № 910/3862/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНІНГ-ЦЕНТР" (04211, м. Київ, вул. Йорданська, 6)

про стягнення 347 413,70 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Варцаба С.А.

від відповідача: Кучеренко О.В.

У судовому засіданні 29.06.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Федотюк Ніна Олександрівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНІНГ-ЦЕНТР" про стягнення 347 413,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам договору №01/09 від 18.09.2019 року відповідач не здійснив оплати наданих послуг з прання та прасування махрових виробів, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 83 560,90 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 4 905,47 грн, 3% річних у розмірі 2 105,26 грн та пеню у розмірі 256 842,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни було залишено без руху.

16.03.2021 на електронну адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 15.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/3862/21 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.04.2021.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

14.04.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про проведення підготовчого засідання без його участі.

Відповідача в підготовче засідання 14.04.2021 явку уповноваженого представника не забезпечив.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 підготовче засідання відкладено на 12.05.2021.

05.05.2021 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла заява представника Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.05.2021 заяву представника Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, забезпечено участь представника Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни у судовому засіданні у справі № 910/3862/21, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, з електронною адресою, використаною для реєстрації в EasyCon - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підготовчому засіданні 12.05.2021 судом задоволено клопотання відповідача, відкладено підготовче засідання на 26.05.2021 та надано час для ознайомлення з матеріалами справи.

25.05.2021 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем не заперечується факт існування заборгованості за договором у сумі 83 560,90 грн, проте відповідач не погоджується із сумою нарахування пені. Також відповідач просить суд застосувати строки позовної давності щодо нарахування пені за актом виконаних робіт від 29.02.2020 та зменшити суму пені. Разом з відзивом відповідачем також подано клопотання про поновлення строку для подання відзиву.

У підготовчому засіданні 26.05.2021 судом заслухано доводи сторін та вирішено задовольнити клопотання відповідача поновити строки для подачі відзиву, долучити відзив до матеріалів справи та відкласти підготовче засідання на 16.06.2021.

07.06.2021 позивач засобами електронного зв`язку (з ЕЦП) подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не заперечують вимоги щодо стягнення суми основного боргу за договором 01/09 від 18.09.2012 року у сумі 83 560,90 грн, 3% річних у сумі 2 105, 26 грн та 4 905, 47 грн інфляційного збільшення, а відтак фактично визнається відповідачем та підлягають повному задоволенню.

Також позивач вказує на те, що подана заява про застосування строку позовної давності та зменшення пені не підлягає задоволенню, адже не узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права. Крім іншого, позивач зазначив, що стягнення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу фактично також визнається відповідачем, а відтак сума таких витрат буде вирішуватись судом за результатами, поданих позивачем, доказами.

08.06.2021 позивачем засобами електронного зв`язку (з ЕЦП) подано заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 247 192,42 грн, з яких 83 560, 90 грн - основна сума боргу за договором, 2 722,51 грн - 3% річних, 7 945,19 грн - інфляційного збільшення та 152 963,82 грн неустойки у вигляді пені, а також вирішити питання судових витрат.

10.06.2021 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано заперечення на відповідь на відзив з урахуванням зави про зменшення/збільшення позовних вимог. У запереченнях відповідачем зазначено, що оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 11.03.2021, а пеню нараховано починаючи з 06.03.2020, то відповідно до норм чинного законодавства, яким установлено спеціальний строк позовної давності в один рік, строк позовної давності щодо нарахування пені за період з 06.03.2020 по 10.03.2020 минув. Також відповідач вважає неправомірним нарахування пені у більшому розмірі а ніж визначено Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

У судовому засіданні 16.06.2021 судом задоволено заяву представника позивача та прийнято заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

У судовому засіданні 16.06.2021 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 29.06.2021.

У судовому засіданні 29.06.2021 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача проти вимог в частині основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат не заперечував, надав заперечення стосовно строків та розміру нарахування пені.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

18 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Федотюк Ніною Олександрівною (надалі - виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛІНІНГ-ЦЕНТР" (надалі - замовник/відповідач) укладено договір № 01/09 (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник надає послуги з прання та прасування білизни та махрових виборів, згідно з заявкою замовника в зручний для нього час, а замовник сплачує вартість виконаних робіт згідно рахунку та акту виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця

Відповідно до п. 2.1. договору вартість надання пральних послуг узгоджена замовником та виконавцем, наведена у Додатку №1 (Специфікація).

Відповідно до умов додатку №1 до договору, вартість наданих послуг становить 17,00 грн за 1 кілограм.

У п. 2.2. договору сторони визначили, що оплата за виконані послуги проводиться замовником на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку та акту виконаних робіт, не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

За порушення термінів оплати замовник сплачує пеню у розмірі 1% за кожен день прострочки (п. 4.2. договору).

Цей договір відповідно до п. 7.1. вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2020.

За доводами позивача, виконавцем надано замовнику послуги з прання та прасування махрових виробів з 01.02.2020 по 29.02.2020 в обсязі 3369,8 кг. на суму 57 286,60 грн та у період з 01.03.2020 по 14.03.2020 в обсязі 1527,9 кг. на суму 26 274,30 грн, що підтверджується актами виконаних робіт №69/2 від 29.02.2020 та №103/1 від 14.03.2020 відповідно.

Як вказує позивача, зазначені акти виконаних робіт були надісланні замовнику, отриманні та підписанні останнім. Також позивач зазначає, що разом з актами виконаних робіт на адресу замовника було також надіслано рахунок-фактуру №290220/03 від 29.02.2020 на суму 57 286,60 грн та рахунок-фактуру №300320/04 від 30.03.2020 на суму 26 274,30 грн. Однак, відповідачем станом на момент подання позову загальна суму заборгованості за договором у розмірі 83 560,90 грн не погашено, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем були надані послуги з прання та прасування махрових виробів з 01.02.2020 по 29.02.2020 в обсязі 3369,8 кг. на суму 57 286,60 грн та у період з 01.03.2020 по 14.03.2020 в обсязі 1527,9 кг. на суму 26 274,30 грн, що підтверджується актами виконаних робіт №69/2 від 29.02.2020 та №103/1 від 14.03.2020, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем прийнято вищевказані послуги за вказаними актами без зауважень, що також підтверджується поясненнями відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором у на суму 83 560,90 грн підтверджене наявними у справі належними доказами та не заперечується відповідачем.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідно п. 2.2. договору оплата за виконані послуги проводиться замовником на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку та акту виконаних робіт, не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, відповідачем не заперечується факт отримання послуг, наданих позивачам згідно договору, а також отримання рахунків-фактур, а також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем вартості наданих послуг, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 83 560,90 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 722,51 грн, інфляційних втрат у розмірі 7 945,19 грн та 152 963,82 грн неустойки у вигляді пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат встановив, що останні є обґрунтованими, арифметично вірними та такими, що не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 152 963,82 грн неустойки у вигляді пені, суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку з оплати за послуги не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Так, відповідно до ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з п. 4.2 договору, приписів ст. 231 ГК України, суд встановив, що дані нарахування є арифметично невірними, у зв`язку з чим, судом здійснено власний перерахунок заявленої до стягнення пені, за результатами якого, сума пені, що підлягає до стягнення становить 5 814,82 грн, в іншій частині стягнення з відповідача пені суд відмовляє у зв`язку з невірним нарахуванням.

Водночас, стосовно посилання позивача на положення п. 4.2. договору (яким визначено, що за порушення термінів оплати замовник сплачує пеню у розмірі 1% за кожен день прострочки) суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

За приписами частини 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 910/10224/14, від 23.05.2018 року у справі № 910/15492/17 та від 06.03.2019 року у справі № 916/4692/15.

Відтак, судом здійснено розрахунок пені з урахуванням приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч. 6 ст. 232 ГК України, ст. 253 ЦК України а також враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, зокрема: за актом № 69/2 від 29.02.2020 розрахунок здійснений з 11.03.2020 по 06.09.2020 та за актом № 103/1 від 14.03.2020 розрахунок здійснений за період зазначений позивачем у заяві про зменшення позовних вимог з 18.09.2020 по 17.03.2021.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду 11.03.2021, подавши позовну заяву засобами електронного зв`язку (з ЕЦП), а тому враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, ч. 6 ст. 232 ГК України, суд зазначає, що позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом, не вірно розрахований період нарахування пені за актом № 69/2 від 29.02.2020 (з 10.03.2020 по 09.09.2020).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІНІНГ-ЦЕНТР" (04211, м. Київ, вул. Йорданська, буд. 6; ідентифікаційний код 32914654) на користь Фізичної особи-підприємця Федотюк Ніни Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 83 560 грн 90 коп.; 3% річних у розмірі 2 722 грн 51коп.; інфляційні втрати у розмірі 7 945 грн 19 коп.; пеню у розмірі 5 814, грн 82 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 500 грн 65 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.07.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин