РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021Справа № 910/4723/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Керівника Чернігівської окружної прокуратури (вул. Шевченка, 1, м. Чернігів, 14000) в інтересах держави в особі Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (просп. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" (вул. Магнітогорська, 1, м. Київ, 02094)

про стягнення 10 800,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" про стягнення 10 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем безпідставно сплачено на рахунок відповідача 10 800,00 грн податку на додану вартість на підставі договору про закупівлю товарів № 300 від 17.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4723/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

13.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

30.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/4723/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 між Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" (Продавець) було укладено договір про закупівлю товарів № 300 (надалі також - Договір), за умовами п. 1.1 якого Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця респіратори (ДК 021-2015: 181400000-2) (далі - Товар), згідно переданих, накладних, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 1.2 Договору, кількість, характеристики й ціна Товару викладені в специфікації.

Строк поставки до 21.12.2020 р. (п. 1.5 Договору).

Як визначено у п. 2.1 Договору, ціна Договору становить 64 800,00 грн з ПДВ (шістдесят чотири тисячі вісімсот грн.00 коп.) з урахуванням податку на додану вартість.

Вартість договору може бути зменшена залежно від реального фінансування видатків Покупця.

За приписами п. 2.2 Договору, оплата здійснюється в безготівковій формі в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця згідно наданих накладних та рахунку протягом І0 (десяти) банківських днів здати отримання Товару.

У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за надані Послуги здійснюються Покупцем протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок. Будь-які штрафні санкції в такому випадку до Покупця не застосовуються.

Відповідно до п. 2.3 Договору, право власності на Товар та ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить до Покупця з моменту одержання Товару за накладною.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до виконання Сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі, але не пізніше 31.12.2020 року. Відповідно ст. 631 ЦКУ розповсюджує свою дію на відносини, що склалися між Сторонами з 17.03.2020. Закінчення строку дії цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань. (п. 8.1 Договору)

Продавець має статус платника податку на прибуток на заг. під. Класифікація суб`єкта господарювання (необхідне підкреслити): Суб`єкт мікропідприємництва; Суб`єкт малого підприємництва; Суб`єкт середнього підприємництва; Суб`єкт великого підприємництва. (п. 8.4 Договору)

Покупець є неприбутковою бюджетною установою. (п. 8.5 Договору)

Відповідно до Специфікації від 17.03.2020 до Договору, найменування товару - Респіратор Стандарт-203, кількість товару - 4000 шт, ціна за одиницю без ПДВ - 13,50 грн, загальна вартість без ПДВ - 54 000,00 грн, ПДВ (20%) - 10 800,00 грн, разом із ПДВ - 64 800,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2020 на виконання умов Договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар - Респіратор Стандарт 203, 4000 штук, що підтверджується видатковою накладною № 30 від 17.03.2020.

Вказаний товар був оплачений позивачем у повному обсязі на суму 64 800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1382 від 19.03.2020.

Листом № 151/1211/21/01-2021 від 03.02.2021 Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" з проханням повернути надмірно сплачену суму ПДВ в розмірі 10 800,00 грн за договором № 300 від 17.03.2020.

Відповідач в свою чергу, вважаючи сплату ПДВ за вказаним договором цілком правомірною, листом № 040321-1 від 04.03.2021 відмовив у поверненні спірної грошової суми, надавши детальне обґрунтування.

Прокурор звернувся з цим позовом до суду в інтересах Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про стягнення безпідставно включеної та сплаченої суми ПДВ за Договором у розмірі 10 800,00 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, посилаючись при цьому на те, що операція з товаром (респіраторами), яке було предметом Договору звільняється від оподаткування податком на додану вартість, з огляду на зміст пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що договір повністю виконаний, а оспорювана сума ПДВ перебуває в державному бюджеті, тому позов про стягнення коштів має подаватись до особи, в розпорядженні якої знаходяться такі кошти.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Положеннями п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції на момент укладення Договору та здійснення операції з купівлі-продажу товарів за ним) встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX), який набрав чинності з 02.04.2020, пункт 71 підрозділу 2 Розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України викладено в наступній редакції: "Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року".

Тобто, в силу наведених норм законодавцем було встановлено, що операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції виключно щодо товарів, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації п. 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 було затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість (надалі - Перелік).

Судом встановлено, що товар, який був предметом поставки за укладеним сторонами договором № 300 від 17.03.2020, а саме: респіратори Стандарт 203, включений до вказаного Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що медичне обладнання, яке є предметом Договору, віднесено до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість.

Суд встановив, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 64 800,00 грн відповідно до платіжного доручення з призначенням платежу: « 10077020; респіратори; зг.догов. № 300 від 17.03.200р. та накладної № 30 від 17.03.2020р.; ПДВ 10800,00.».

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

За умовами Договору, загальна вартість товару з урахуванням ПДВ 10 800,00 грн становить 64 800,00 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V ПК України.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

Тобто сторони Договору погодили, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включено оплату ПДВ.

Водночас, як вказано вище, Законом України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, доповнено підрозділ 2 розділу ХХ ПК України пунктом 71, згідно з яким тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ, серед яких і медичні маски, респіратори FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами (код згідно з УКТЗЕД ).

Слід зазначити, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Отже, відповідач як одна із сторін зобов`язання набуває зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведеного правового висновку також дійшов Верховий Суд у постанові від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20.

Водночас, для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, тобто, збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої.

Разом з тим, за твердженнями відповідача, відповідна сума ПДВ була віднесена відповідачем до податкового зобов`язання та вже сплачена до державного бюджету, на підтвердження чого останнім подано зареєстровану в ЄРПН податкову накладну №7 від 17.03.2020 зі спірної операції поставки за Договором на суму 64 800,00 грн, у якій визначено суму податку на додану вартість у розмірі 10 800,00 грн, квитанцію про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, податкову декларацію з податку на додану вартість за 3 місяць 2020 року з Додаток 1 (розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1), Додатком 5 (роз шифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), квитанцію № 2, платіжні доручення № 1627 від 13.03.2020 та № 1625 від 12.03.2020 про поповнення ПДВ рахунку на 500,00 грн та 600,00 грн відповідно та витяг з Електронного кабінету платника податків за січень-травень 2020 року.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України він регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як вказано вище, порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Як стверджує позивач, за результатами звітного періоду за березень 2020 року відповідно до Податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" мало місце позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 18 173,00 грн, яка, відповідно до Витягу з Електронного кабінету платника податків, 30.04.2020 була списана з бюджетного ПДВ-рахунку відповідача до Державного бюджету України відповідно до правил, встановлених пунктом 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, судом взято до уваги роз`яснення, наведені в Інформаційному листі ДФС № 10 від 16.04.2020, який не є ані нормативно-правовим актом, ані джерелом права, проте містить методичні рекомендації фіскальних органів з метою вирішення правової колізії, що виникла.

Отже, згідно з рекомендаціями фіскальних органів, платникам податку, які здійснювали постачання товарів, що включені до Переліку №224, з нарахуванням ПДВ, слід забезпечити проведення коригування податкових зобов`язань з ПДВ щодо операцій, які були здійснені (відбулася «перша подія») з дати запровадження пільги з оподаткування (з 17 березня 2020 року) до дати набрання чинності Законом №540-ІХ (до 2 квітня 2020 року).

При цьому платники податку мають провести перерахунки, згідно з якими сума ПДВ, що була сплачена (нарахована) у складі вартості придбаних товарів та відображена в податкових накладних, складених щодо операцій із такими товарами, які відбулися в період з 17.03.2020 до 01.04.2020 року (включно), має бути або повернута покупцям, або зарахована в рахунок оплати вартості наступних поставок.

При проведенні такого коригування:

- платник податку - постачальник повинен скласти розрахунок коригування до податкової накладної, яка була складена з нарахуванням ПДВ, в якому вказати зі знаком «мінус» показники щодо поставлених товарів із Переліку №224. Такий розрахунок коригування підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) отримувачем (покупцем) товарів;

- платник податку - постачальник повинен скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну на операцію з постачання товарів з Переліку №224, яка звільняється від оподаткування, без нарахування ПДВ.

У випадку, якщо постачання товарів, що включені до Переліку № 224, здійснювалось з нарахуванням ПДВ кінцевому споживачу (неплатнику ПДВ), у зв`язку з чим повернення сплаченого податку покупцям неможливе, коригування нарахованих сум податкових зобов`язань безпосереднім продавцем не здійснюється. Відповідна сума ПДВ, одержаного від кінцевих споживачів - неплатників податку у складі ціни товарів, враховується таким продавцем при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ за відповідний звітний період у загальному порядку.

Вказане також відображено у долученому до позову листі Головного управління ДПС у Чернігівський області № 1785/9/25-01-04-01-09 від 20.05.2020, адресованому Чернігівський міській прокуратурі.

Оскільки у даному випадку має місце ситуація, в якій саме позивач є кінцевим споживачем (неплатником ПДВ), то відповідач як безпосередній продавець товару, з огляду на наведені роз`яснення, правомірно не здійснював коригування нарахованих сум податкових зобов`язань та врахував відповідну суму ПДВ при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ за відповідний звітний період у загальному порядку. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, з огляду на викладене вище, з урахуванням наведеної сутності принципу змагальності, суд дійшов висновку про доведення відповідачем стверджувальної ним обставини про сплату отриманої від покупця суми ПДВ в розмірі 10 800,00 грн до державного бюджету, що виключає можливість вести мову про збагачення Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемар ЛТД" за рахунок позивача на вказану суму коштів.

Тобто, оскільки у даному випадку набувач (відповідач) не збагатився за рахунок потерпілого (позивача), а перерахував кошти до державного бюджету на виконання вимог Податкового кодексу України, грошові кошти у розмірі ПДВ - 10 800,00 грн не можуть бути повернуті позивачу із застосуванням механізму, передбаченого ст. 1212 ЦК України, на які міститься посилання у позові.

При цьому суд також вказує, що оскільки у даному випадку чинним законодавством України не передбачений порядок повернення товариствам-продавцям перерахованих ними до Державного бюджету сум ПДВ за проведені операції з продажу товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість, з урахуванням чого задоволення даного позову призведе до покладення на відповідача як товариства-продавця обов`язку повернути позивачу спірну суму ПДВ у розмірі 10 800,00 грн з власних грошових коштів, чим буде порушено один з основних принципів господарювання, закріплених у ст. 6 Господарського кодексу України, що полягає у забезпеченні рівного захисту державою усіх суб`єктів господарювання.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 30.06.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко