РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2021Справа № 910/6558/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марконтрейд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі»

про стягнення 3 280 113,99 грн

За участю представників сторін:

від відповідача Дяченко О.Л. (довіреність № 13 від 11.01.2021, адвокат)

від позивача Лосєв А.М. (адвокат, ордер АА № 1104542 від 14.05.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Марконтрейд» (далі -ТОВ «Марконтрейд», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (далі - ТОВ «ТД «Житомирські ласощі», відповідач) про стягнення 3 280 113,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору на поставку продукції № П24-04/17/1 від 24.04.2017.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 3 280 113,99.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/6558/21 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.05.2021.

17.05.2021 до суду надійшов поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що до позовної заяви не докладає жодного доказу, що підтверджує настання строку виконання зобов`язання, строків оплати та зарахування коштів на рахунок позивача. Таким чином, відповідач вважав, що сума заявлених позовних вимог та розрахунку штрафних санкцій безпідставна та не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи і не може бути задоволена судом без їх уточнення. Також відповідач вказав, що наданий позивачем розрахунок позовних вимог є некоректним. З урахуванням викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

24.05.2021 до суду надійшла подана позивачем відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що у відзиві відповідач ніяким чином не обгрунтував свої заперечення щодо позовних вимог, обмежившись висновком про незрозумілість та некоректність, на його переконання, розрахунку ціни позову. Позивач зазначив, що твердження відповідача про необгрунтованість та некоректність розрахунку ціни позову не спростовані в належний спосіб, оскільки відповідачем не надано жодного обгрунтованого контррозрахунку.

25.05.2021 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 08.06.2021.

31.05.2021 до суду надійшли подані позивачем пояснення щодо ціни позову, в яких позивач вказав, що заявлена до стягнення загальна суми заборгованості в розмірі 3 280 113,99 грн складається з: 2 501 675,08 грн - основного боргу, 216 356,44 грн - пені, 334 774,61 грн - штрафу, 175 764,04 грн - інфляційної складової боргу, 51 543,82 грн - 3% річних.

08.06.2021 відповідач подав клопотання про пред`явлення доказів, в якому просив пред`явити оригінали письмових доказів, а саме видаткових накладних №№ 53-70 за період з липня по вересень 2020 року та актів звірки, копії яких додано позивачем до позову.

У той же день, 08.06.2021, позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.06.2021.

15.06.2021 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, надав для огляду оригінали документів.

У судовому засіданні 15.06.2021 представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 15.06.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

24.04.2017 між ТОВ «Марконтрейд» (постачальник) та ТОВ «ТД «Житомирські ласощі» (покупець) був укладений договір на поставку продукції № П24-04/17/1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору сторони зобов`язуються:

- покупець - надати дизайни та інформацію, необхідну для розміщення дизайн-макету на продукції, що виготовляється; приймати та оплачувати належним чином виготовлену продукцію;

- постачальник - виготовляти власними силами та з власної сировини і передавати у власність покупця продукцію.

Згідно з п. 1.2 договору продукцією сторони визначають плівку з кольоровим друком для упаковки з зображенням затвердженого дизайн-макета, вид, кількість, номенклатура (асортимент), ціна та інші характеристики якої визначені специфікацією.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що оплата кожної партії поставленої продукції здійснюється протягом 30 календарних днів з дати поставки продукції покупцю.

У п. 7.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з дати його підписання та діє до дати виконання останнього з зобов`язань, що виникли з даного договору, до 31.12.2017.

За відсутності ініціативи будь-якої зі сторін, направленої іншій стороні не пізніше, ніж за 30 днів до дати, вказаної у п. 7.1 даного договору, дія договору продовжується на черговий річний строк (п. 7.2 договору).

Судом встановлено, що на виконання укладеного сторонами договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 7 976 772,44 грн (2 475 806,86 грн + 5 500 965,58 грн), що підтверджується видатковими накладними № 59 від 01.08.2020, № 60 від 06.08.2020, № 61 від 07.08.2020, № 62 від 13.08.2020, № 63 від 18.08.2020, № 64 від 19.08.2020, № 65 від 25.08.2020, № 66 від 27.08.2020, № 67 від 28.08.2020, № 68 від 04.09.2020, № 69 від 08.09.2020, № 70 від 16.09.2020 на загальну суму 2 475 806,86 грн, а також підписаним представниками обох сторін актом звірки взаємних розрахунків за серпень 2020 року, згідно з яким початкове сальдо на користь позивача становило 5 500 965,58 грн.

Відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, товар, поставлений позивачем, оплатив частково, а саме в сумі 5 475 097,36 грн, що підтверджується долученими позивачем 31.05.2021 до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за товар, поставлений на виконання договору № П24-04/17/1 від 24.04.2017 в розмірі 2 501 675,08 грн. Наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у вказаному розмірі також підтверджується підписаним представниками обох сторін актом звірки взаємних розрахунків за грудень 2020 року, долученим до матеріалів справи.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 501 675,08 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 216 356,44 грн та штраф у розмірі 334 774,61 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково та з порушення встановленого умовами договору строку, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 роз`яснено, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, нарахування пені обмежується не лише шестимісячним строком, встановленим положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, але також чітко регламентованим початком відліку вказаного строку, перебіг якого починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Положеннями п. 6.2.1 договору на покупця покладений обов`язок здійснювати оплату продукції в обумовлені строки.

За порушення строків оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочки до моменту повного виконання зобов`язання (п. 6.2.4 договору).

Крім того, п. 6.2.5 договору передбачено, що у випадку порушення строку оплати продукції на строк більше 10 (десяти) днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 10% (десять відсотків) від ціни договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 186 842,61 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 186 842,61 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що його розмір становить 334 374,64 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача штрафу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме в розмірі 334 374,64 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 51 543,82 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 175 764,04 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 52 039,70 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем, а саме в розмірі 51 543,82 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 239 071,52 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем, а саме в розмірі 175 764,04 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 501 675,08 грн, пені в розмірі 186 842,61 грн, штрафу в розмірі 334 374,64 грн, інфляційної складової боргу в розмірі 175 764,04 грн та 3% річних в розмірі 51 543,82 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Житомирські ласощі» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11, ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марконтрейд» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, ідентифікаційний код 41069891) основний борг у розмірі 2 501 675,08 грн (два мільйони п`ятсот одна тисяча шістсот сімдесят п`ять грн 08 коп.), пеню в розмірі 186 842,61 грн (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот сорок дві грн 61 коп.), штраф у розмірі 334 374,64 грн (триста тридцять чотири тисячі триста сімдесят чотири грн 64 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 175 764,04 грн (сто сімдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири грн 04 коп.), 3% річних в розмірі 51 543,82 грн (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сорок три грн 82 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 48 753,00 грн (сорок вісім тисяч сімсот п`ятдесят три грн 00 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 29.06.2021.

Суддя О.Г. Удалова