ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. Справа№ 911/2083/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані"

на додаткове рішення Господарського суду Київської області

від 03.02.2021 (повний текст складено 15.02.2021)

у справі №911/2083/20 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна"

про стягнення 173 475,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 03.02.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" 8 700,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" відмовлено та покладено на таку особу його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 400,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2021 у справі №911/2083/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" 35 100,00 грн. витрати на правову допомогу.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, які надавались в підтвердження понесених витрат на правову допомогу та невірно застосовано норми процесуального права, розмір гонорару адвоката, визначається лише за домовленістю адвоката з клієнтом і в суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2021 у справі №911/2083/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2021 у справі №911/2083/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/2083/20.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №911/2083/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" до Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" про стягнення 173 475,78 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2021 у справі №911/2083/20. Роз`яснити учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

До прийняття рішення у справі, позивачем в судових дебатах заявлено про намір подати докази понесення судових витрат після прийняття рішення у справі з посиланням на необхідність складання документів за результатами розгляду справи. З урахуванням зазначеного, п. 3 резолютивної частини відповідного рішення суду призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16:00 03.02.2021.

Про дату, час і місце засідання суду з розгляду відповідного питання представники сторін повідомленні під розписку.

22.01.2021 позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої позивач просить суд покласти на відповідача у даній справі судові витрати на правничу допомогу у розмірі 35 100,00 грн з наданням доказів в обґрунтування відповідної заяви, копія якої з додатками направлена відповідачу 22.01.2021.

Так, у підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- договір від 21.09.2018, наданий разом з позовною заявою та заявою про розподіл судових витрат, укладений між Адвокатським об`єднанням "Лагард Консалтинг" (далі - адвокатське об`єднання, АО "Лагард Консалтинг") та позивачем - ТОВ "Візатен Компані" (далі - клієнт), за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбаченим вказаним договором (п.1.1 договору);

- додаткову угоду від 25.11.2020 до вищевказаного договору від 21.09.2018, якою його сторони визначили, що у зв`язку з переходом справи до іншого судді і, як наслідок, не очікувано затяжним по часу розглядом справи №911/2083/20, змінити п.5 договору та визначити розмір гонорару адвокатського об`єднання з розрахунку вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 2 700,00 грн.;

- ордери серії ВЛ №000024091 від 03.12.2018, СВ №1007827 від 19.11.2020;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 21.01.2021 (а.с.156), згідно якого сторонами п. 3 погоджено, що загальний розмір витрат на правову допомогу у справі становить 35 100,00грн.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 35 100,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як визначено ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. При цьому у відповідному випадку, як визначено ч.3 такої норми, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, як встановлено відповідною нормою, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Така заява позивачем зроблена до закінчення судових дебатів, а на підтвердження їх розміру надано докази у строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч. 1 ст. 123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п. 1 ч. 3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом із першою заявою по суті (позовною заявою) позивачем надано попередній (орієнтований) розмір витрат на правову допомогу адвоката (включено до тексту позовної заяви), відповідно до якого такі витрати визначено орієнтовно у розмірі 40 000,00грн. Поряд з цим, у позові вказано, що детальний розрахунок буде надано суду окремим клопотанням після проголошення рішення.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 згаданої норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 такої норми розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі відповідач не подав заяву про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як визначено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на положення відповідної норми, не подання доказів фактичного понесення судових витрат не є підставою для відмови у їх відшкодуванні, якщо підтверджено наявність обов`язку їх сплатити (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 №922/445/19).

Позивачем не надано доказів того, що ним на момент прийняття рішення у справі фактично понесені витрати на оплату послуг адвоката, однак, укладеним між ним та адвокатським об`єднанням договором, з урахуванням п. 2 додаткової угоди до нього, його сторонами визначено, що сплата гонорару здійснюється протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, враховуючи, що рішення суду у даній справі не набрало законної сили, станом на момент розгляду вказаної заяви, у позивача не настав строк оплати понесених витрат на правничу допомогу, проте це не звільняє позивача від взятого на себе обов`язку виплатити гонорар адвокату. Отже, позивач має право вимагати відшкодування судових витрат, які будуть ним понесені, розмір яких визначено.

Позивач вважав, що відповідні витрати, які має понести позивач повністю мають бути покладені на відповідача з наступних підстав.

Як визначено ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В силу ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, судом першої інстанції вірно враховано наступні обставини.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 21.01.2021 на суму 35100грн., який підписано АО "Лагард Консалтинг" та ТОВ "Візантен Компані" визначено, що позивачу надані наступні послуги:

- аналіз та підготовка правової позиції під час подання позовної заяви до суду - 1 година - 2 700,00грн;

- написання тексту позовної заяви та надсилання її відповідачу ТОВ "Харвестр Агрохім України" - 2 години - 5 400,00грн;

- аналіз відзиву на позов з доданими документами - 1 година - 2 700,00грн;

- написання та подання відповіді на відзив та заяви про проведення письмового опитування учасників справи відповідно до ст. 90 ГПК України - 2 години - 5 400,00грн;

- представлення клієнта в судових засіданнях адвокатами АО "Лагард Консалтинг", зокрема, засіданнях від 21.09.2020, 22.10.2020, 20.11.2020, 28.12.2020, 20.01.2020 - 7 годин - 18 900,00грн.

При цьому, у вказаному акті приймання-передачі наданих послуг його сторонами визначено, що загальний розмір витрат на виконання доручення клієнта під час розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанції, яке передбачено п. 1 акту становить 35 100 грн. Між тим, враховуючи, що п.1 визначає представництво інтересів виключно в суді першої інстанції - Господарському суді Київської області, суд вважав, що у акті допущено описки, які не впливають на його оцінку.

Суд першої інстанції не погоджуючись з необхідністю деяких витрат, які має понести позивач і які включені до загальної вартості наданих послуг, зазначив наступне.

Так, сторонами в акті визначено аналіз та підготовка правової позиції під час подання позовної заяви до суду, а також написання тексту позовної заяви та надсилання її відповідачу, на що загалом витрачено 3 години. Між тим, перелічені дії є по суті стадіями такої послуги як подання позовної заяви до суду (аналіз правової позиції, написання позову та подання до суду з направленням копії відповідачу), оскільки неможливо подати до суду позов без попереднього аналізу, підготовки правової позиції, написання позову та надіслання його відповідачу.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Таким чином, вказана норма передбачає компенсацію за професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, а саме компенсацію за аналіз, підготовки правової позиції.

Суд першої інстанції також вказував, що включення до наданих послуг подання заяви про проведення письмового опитування учасників справи відповідно до ст. 90 ГПК України є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ГПК України, учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Так, першою заявою позивача по суті є позовна заява, у той час як заява щодо письмового опитування подана позивачем лише 02.09.2020 - з пропущенням встановленого законом строку та без подання доказів направлення її іншому учаснику, що потягло за собою оголошення перерви в судовому засіданні для ознайомлення відповідача з відповідними документами. Така заява та відповідь на відзив фактично направлені лише 10.12.2020 - після закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. Отже, подання такої заяви на відповідній стадії вже не було необхідно.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки судом не було вчинено відповідної процесуальної дії щодо заяви чи відповіді на відзив поданих не в строк передбачений чинним законодавством, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави не враховувати надані послуги під час розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Стосовно участі представника в судових засіданнях суд першої інстанції зазначав про наступне.

Так, у акті приймання-передачі послуг вказано, що загальна тривалість судових засідань складає 7 годин, при цьому, як пояснив в судовому засіданні представник, оскільки брало участь два представника, кількість годин вказана сукупна, у якій включена кількість годин участі і одного, і іншого представника в одному судовому засіданні.

Окрім того, до кількості годин судових засідань актом включено участь в судовому засіданні 22.10.2020, однак, у відповідній день судове засідання у цій справі не проводилось.

Згідно протоколів судових засідань, у т.ч. від 09.12.2020, про яке не вказано у акті, загальна їх тривалість складає 1 год 54 хв (21.09.2020: 14:09 - 14:20; 20.11.2020: 12:03 -12:43; 09.12.2020: 16:55 - 17:11; 28.12.2020: 15:15 - 15:21; 20.01.2020: 14:14 - 14:55).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оплата роботи за 7 годин участі в судових засіданнях не була необхідною, як і участь двох представників.

При цьому, суд першої інстанції правомірно вказав, що позивач самостійно обирав представника і міг обрати одного представника з достатньою спеціалізацією (кваліфікацією) для представництва інтересів в суді у справі, яка не є складною, тому вважає відповідні дії невиправданими.

Вартість послуг з надання правової допомоги встановлено у розмірі 2 700,00 грн. за одну годину.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за участь в судових засіданнях (загальною тривалістю 1 год. 54 хв.) представниками позивача підлягає компенсації надані послуги в сумі 5 400, 00 грн.

Судом першої інстанції вказано, що встановлення такого розміру за судові засідання відбулось вже 23.11.2020, однак, не надано доказів того, що до цієї дати був узгоджений такий їх розмір і обрахування вартості послуг за таким тарифом є виправданим.

Так, згідно п. 5.1 такого договору погоджено, що отримання винагороди адвокатським об`єднанням за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

При цьому, згідно п. 5.3 такого договору, визначено, що такий гонорар може бути як у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін.

Проте колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, оскільки, як зазначалось судом першої інстанції втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № №910/13071/19 від 20.11.2020.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на відповідача підлягає покладенню лише частина витрат за надання правової допомоги у сумі 21 600, 00 грн. (2 700,00 грн. аналіз та підготовка правової позиції під час подання позовної заяви, 5 400,00 грн. написання тексту позовної заяви та надсилання її відповідачу, 2 700,00 грн. аналіз відзиву, 5 400, 00 грн. написання та подання відповіді на відзив та заяви про проведення письмового опитування учасників справи, 5 400,00 грн. судові засідання тривалістю 2 години), в покладенні на відповідача витрат в розмір 13 500,00 грн. судова колегія відмовляє з огляду на вищевказані обставини.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення у скасованій частині про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 600, грн. У решті додаткове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" - задовольнити частково.

Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 03.02.2021 у справі №911/2083/20 - скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компаніщодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" (ідентифікаційний код 37505710; 08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Матросова, буд. 11) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візатен Компані" (ідентифікаційний код 41075926; 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, буд. 63, офіс 1/6) 21 600 (двадцять одна тисяча шістсот гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальність "Харвест Агрохім Україна" відмовити та покласти на таку особу його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 500, 00 грн.»

Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи №911/2083/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко