УХВАЛА

22 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/625/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О. А. - головуючий, Губенко Н. М., Студенець В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Забеліної О. О.,

за участю представників:

ОСОБА_1 - не з`явився,

Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" - не з`явився,

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Піун С. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021

(головуючий - Склярук О.І., судді Гетьман Р.А., Дучал Н.М.)

та рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2020

(суддя Чернова О.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1

до 1) Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", 2) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

про визнання положень договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту 7.2 договору №2724 - ПР купівлі - продажу природного газу від 16.12.2014, укладеного між ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у частині стягнення штрафу за прострочення платежу у розмірі семи відсотків від суми простроченого платежу, визнання недійсною додаткової угоди №4 від 30.03.2015 до договору №2727 - ПР купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014, укладеного між ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

2. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що п. 7.2. спірного договору купівлі-продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014 не відповідає ст. 61 Конституції України, а додаткова угода до договору №4 від 30.03.2015 підписана невідомою особою.

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.01.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання положень договору купівлі-продажу природного газу за № 2724-ПР від 16.12.2014 недійсними.

4. Суди мотивували свої висновки тим, що позивачем не доведено належними доказами порушення його корпоративних прав саме фактом погодження умов п. 7.2. спірного договору та підписанням додаткової угоди №4 від 30.03.2015, і яким саме чином умови п. 7.2. спірного договору та додаткової угоди №4 від 30.03.2015 вплинули в подальшому на його корпоративні права.

5. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю заявлені позовні вимоги.

6. Підставою касаційного оскарження є п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. Так, скаржник стверджує, що в оскаржуваних рішеннях суди не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.06.2018 у справі №908/1029/16, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 16.05.2018 у справі №916/2872/16.

7. Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

8. Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з таких підстав.

9. Відповідно до ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

10. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

11. При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

12. Зі змісту перелічених судових рішень вбачається, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

13. Так у постанові від 12.06.2018 у справі №927/976/17, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору, позивач зазначав про порушення своїх корпоративних прав на управління товариством, оскільки рішення загальних зборів товариства про погодження укладення такого правочину та надання керівнику повноважень на його укладення не приймалось. Встановивши, що підстави позову підтверджені матеріалами справи, а позивач є учасником, якому належить 80 % статутного фонду Товариства, і має беззаперечне право на участь в його управлінні шляхом прийняття участі у загальних зборах, водночас копія протоколу відповідних загальних зборах, на яких було прийнято рішення про укладення спірного правочину містить ознаки підробки, суди дійшли висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

14. У постанові від 06.06.2018 у справі №908/1029/16 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову Фонду державного майна України про визнання недійсним правочину (укладеного Товариством, учасником якого є позивач), встановивши, що спірний правочин є значним, а тому на його укладення необхідна була згода наглядової ради. При цьому суди досліджували порушення прав Фонду державного майна України не лише як акціонера відповідача-2, а й як уповноваженого органу з управління корпоративними правами держави (державного органу приватизації), які порушені внаслідок невиконання приватизаційних умов договору.

15. У постанові від 16.05.2018 у справі №916/2872/16 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову акціонера про визнання недійсним правочину, укладеного товариствам, учасником якого він являється. При цьому суди виходили з того, що предметом позову є дійсність значного правочину, вчинення якого повинно було бути винесене на розгляд загальних зборів. Судами також було встановлено, що мав місце факт існування заінтересованості у вчиненні між відповідачами спірного договору купівлі - продажу, не було дотримано порядку узгодження наглядовою радою акціонерного товариства укладення цього правочину відповідно до вимог ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства". Тобто у вказаній справі позивач також зазначав про порушення його корпоративних прав на управління товариством.

16. Водночас у даній справі № 905/625/17 суди відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними відповідних положень договору купівлі-продажу природного газу, укладеного товариством, акціонером якого є позивач. При цьому суди виходили з того, що позивачем не зазначено, яким чином оспорюваний п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу порушує саме його корпоративні права. Позивач також не доводить, в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів. Водночас суди встановили, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання Товариством позивачу (акціонеру) повноважень на вчинення його представництва у суді.

17. Таким чином, доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №908/1029/16, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 16.05.2018 у справі №916/2872/16, є безпідставними, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних фактичних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку в межах своїх дискреційних повноважень.

18. Враховуючи зазначене, оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України судом касаційної інстанції встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то колегія суддів на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 та рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2020 у справі № 905/625/17.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 та рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2020 у справі № 905/625/17.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді Н. М. Губенко

В. І. Студенець