ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.06.2021 м. Ужгород Справа № 907/172/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут", м. Ужгород

до відповідача Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, с. Новобарово Тячівського району

про стягнення 19820,83 грн

секретар судового засідання - Штундер Д.В.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Товариство - позивач звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача - Новобарівської сільської ради Тячівського району району Закарпатської області суму 19820,83 грн вартості поставленого природного газу на виконання Договору № 41ЕВ887-411-20 постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим від 29.01.2020. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530, 536, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 4270,00 грн, які складаються з 2270,00 грн сплаченого судового збору та 2000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.04.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу та отримана 09.04.2021, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення). За таких обставин суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе за Договором № 41ЕВ887-411-20 постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим, зобов`язання, внаслідок чого у нього рахується борг в розмірі 19820,83 грн вартості поставленого у грудні 2020 року природного газу.

Заперечення відповідача

Відповідач відзиву на позов не подав.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатгаз Збут" (Позивач, Постачальник) та Новобарівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області області 29 січня 2020 року укладено Договір №41ЕВ887-411-20 на постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим, за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ, а Споживач - прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті - гривні в наступному порядку: внести оплату 50% від вартості запланованих місячних обсягів до 15 числа та здійснити наступну оплату в розмірі 50 % за спожитий природний газ в поточному місяці до 30 (31) числа місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 (десятого) числа, наступного за звітним місяцем (п. 4.2.3. договору).

Ціна газу обумовлена пунктом 3.2 Договору і змінювалася за згодою сторін на підставі укладених згодом Додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4, 5.

Згідно з актом приймання-передачі природнього газу №33К80029481 від 31.12.2020, у грудні 2020 року Відповідачем спожито 2239,67 м.куб. природного газу на загальну суму 19820,83 грн. Тобто, на виконання умов договору позивач передавав споживачу газ. За доводами позивача, відповідач не оплатив спожитий у грудня 2020 року газ, внаслідок чого у в нього виникла та рахується заборгованість на суму, яка складає предмет спору.

Вказаний борг визнано відповідачем у Акті звіряння взаємних розрахунків від 18.01.2021.

У зв`язку з наявністю боргу, 22.01.2021 року Постачальник звертався до Споживача із вимогою №88710-Сл-486-0121 про сплату заборгованості у 7-денний термін з моменту отримання такої вимоги. Однак, вказана вимога Відповідачем залишена без відповіді та задоволення, що послужило підставою для звернення до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами було укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, правовідносини між ними підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Матеріалами справи встановлено, що грудні 2020 року Відповідачем спожито природний газ на загальну суму 19820,83 грн.

Доказів оплати відповідачем отриманого природного газу матеріали справи не містять. В той же час, станом на 18.01.2021 борг, який є предметом спору, відповідачем визнано у акті звірки взаєморозрахунків.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення 19820,83 грн вартості отриманого газу є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

За загальним правилом, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку задоволення позову судові витрати покладаються відповідача.

При зверненні з позовом позивачем подано орієнтовний розрахунок судових витрат, який складався в витрат на оплату судового збору в розмірі 2270,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн. Поряд з цим, вимога про відшкодування судових витрат заявлена ним лише в частині судового збору. Саме тому, а також з огляду на відсутність будь-яких доказів, якими би підтверджувався вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу (як от Договору про надання правничої допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатом тощо), який сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, суд не розподіляє судові витрати в цій частині.

Відтак, на відповідача покладається 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 129, 236-240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області (90552, Закарпатська обл., Тячівський район, с. Новобарово, вул. Рущака, 100, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (88015, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, ) борг за поставлений природній газ в розмірі 19820,83 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять гривень 83 коп.), а також 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення у зв`язку з перебуванням судді у відпустці складено та підписано 29.06.2021.

Суддя Л.В. Андрейчук