ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа №914/2424/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

В.М. Гриців,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мошковського Івана Дмитровича б/н від 22.03.2021 року (вх. № 01-05/1028/21 від 23.03.2021 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2021 року (суддя У.І. Ділай; повний текст рішення складено 04.03.2021 року)

у справі № 914/2424/20

за позовом: Фізичної особи підприємця Мошковського Івана Дмитровича (надалі ФОП Мошковський І.Д.)

до відповідача-1: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі КЕВ м.Львова)

до відповідача-2: Фізичної особи підприємця Колосевич Мар`яни Яремівни (надалі ФОП Колосевич М.Я.)

про скасування результатів конкурсу від 26.12.2019 та визнання недійсним договору оренди,

за участю:

від позивача: Докторевич Р.А. адвокат (ордер серії ВС № 1075295 від 24.05.2021 року);

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Іваницький Я.О. адвокат (довіреність № 2398 від 10.09.2020 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

18.09.2020 року ФОП Мошковський І.Д. звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до КЕВ м. Львова та ФОП Колосевич М.Я., в якій просив:

- визнати незаконним та скасувати протокол засідання конкурсної комісії №07/2020/КЕВ про визначення переможця конкурсу на право укладення договору про передачу в оренду нерухомого військового майна нежитлових приміщень загальною площею 263,5 кв.м, що розташовані в будівлях №№19, 20 на території військового містечка № 21 за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого начальником КЕВ м. Львова 18.05.2020 року в частині пункту 2 висновку про відхилення конкурсної пропозиції ФОП Мошковського І.Д. у зв`язку з відсутністю у пакеті конкурсної документації доказів про подання фінансової звітності (квитанції №2) до органів ДПС України та пункту 3 висновку про визнання переможцем конкурсу ФОП Колосевич М.Я., якою запропоновано вищу орендну плату у порівнянні з іншими допущеними до участі та розгляду учасниками конкурсу, які надали повний пакет документів та погодились з усіма умовами участі в конкурсі, експлуатації об`єкта оренди та договору, визначеними в публікації;

- визнати недійсним договір оренди № 106/2020/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: АДРЕСА_1 , військове містечко № 21, буд. №№ 19, 20 від 10 липня 2020 року, укладений між КЕВ м. Львова та ФОП Колосевич М.Я.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні конкурсу на оренду нерухомого майна, КЕВ м. Львова зобов`язаний оприлюднити інформацію про його проведення, яка повинна містити повні та достовірні відомості про умови проведення конкурсу та перелік документів, які необхідно подати учаснику. Учасник конкурсу, виходячи з принципів верховенства права та правової визначеності, повинен брати участь у конкурсі саме на умовах визначених у відповідному оголошенні. При проведенні конкурсу КЕВ м. Львова не має права висувати додаткові вимоги чи умови, які не були зазначені у відповідному оголошенні. Позивач вважає, що під час проведення конкурсу конкурсна комісія КЕВ м.Львова встановила додаткову вимогу щодо переліку поданих документів, а саме необхідність подання квитанції № 2, яка підтверджує подання позивачем фінансової звітності до органів ДПС України. Такі дії КЕВ м. Львова, на його переконання, порушують основні принципи оренди державного майна, а спірний договір є недійсним, оскільки його укладення відбулося внаслідок порушення вимог, встановлених чинним законодавством.

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що учасник конкурсу ФОП Мошковський І.Д. не забезпечив подачі у розпорядження конкурсної комісії вичерпного переліку документів, а саме відсутніми були: докази подання підприємцем фінансової звітності (квитанція 2) до органів ДПС України, що не відповідає вимогам п. 12 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року. З цих причин конкурсну пропозицію ФОП Мошковського І.Д. було відхилено, а переможцем обрано іншого конкурсанта.

Відповідач-2 в письмових поясненнях щодо змісту позовних вимог зазначає, що сама по собі податкова декларація без долучення до неї квитанції №2, не є належним доказом фінансового стану (платоспроможності) учасника конкурсу, адже після подання такої декларації орган ДПС ще здійснює її перевірку і лише після цього приймає рішення про її приймання/неприймання, яке відображається саме у квитанції №2. Таким чином, без надання квитанції №2 жоден суб`єкт, в т.ч. і конкурсна комісія, не можуть достовірно знати чи подана учасником конкурсу податкова декларація прийнята органом ДПС, чи не прийнята, та, відповідно, чи фінансовий стан (платоспроможність) учасника конкурсу, зазначений у такій декларації, відповідає дійсності, чи ні. Наявність в повідомлені КЕВ м.Львова (про проведення конкурсу на право укладення договору оренди нерухомого військового майна), умови щодо надання завіреної належним чином копії декларації про доходи або завіреної в установленому порядку копії звіту суб`єкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку, автоматично означає необхідність надання як безпосередньо самої декларації, так і всіх її додатків і документів, що підтверджують її прийняття контролюючим органом, адже без таких документів неможливо встановити достовірність та правдивість відповідної декларації. На думку відповідача-2, конкурсна комісія КЕВ м. Львова цілком правомірно відхилила пропозицію позивача, оскільки при поданні документів ним не було долучено квитанції №2, яка є єдиним документом, що засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкової декларації учасника конкурсу та дає можливість конкурсній комісії пересвідчитись у достовірності даних про фінансовий стан (платоспроможність) учасника конкурсу.

Рішенням господарського суду Львівської області від 09.02.2021 року у справі №914/2424/20 (суддя У.І. Ділай) відмовлено в задоволенні позову ФОП Мошковського І.Д. Судовий збір покладено на позивача.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що вимога позивача про визнання недійсним протоколу засідання конкурсної комісії, складеного відповідачем-1, яким зафіксовано факт проведення конкурсу про оренду майна, за своєю правовою природою є вимогою про встановлення певних обставин та надання їм правової оцінки на предмет правомірності висновків комісії щодо розгляду пропозицій конкурсантів. Такий спосіб не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює жодного захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Позовна вимога про визнання недійсним та скасування спірного протоколу не підлягає задоволенню, оскільки у судовому порядку може бути визнано недійсним рішення конкурсної комісії юридичної особи, а не протокол засідання. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення комісією, і не є актом за змістом статті 20 ГК України. Чинним законодавством не передбачено такого матеріально-правового способу захисту права, як визнання недійсним та скасування протоколу. При цьому, суд дійшов висноку про те, що не підлягає задоволенню й вимога про визнання недійсним договору оренди №106/2020/КЕВ, укладеного між КЕВ м. Львова та ФОП Колосевич М.Я.

Додатковим рішенням господарського суду Львівської області від 01.03.2021 року у справі №914/2424/20 (суддя У.І. Ділай) відмовлено в задоволенні вимог ФОП Мошковського І.Д. про стягненя витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У своїй апеляційній скарзі (вх. № 01-05/1028/21 від 23.03.2021 року) ФОП Мошковський І.Д. просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2021 року у справі №914/2424/20 та прийняти нове рішення, яким задоволити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що до заяви про участь в спірному конкурсі додав усі документи, передбачені в оголошенні про проведення конкурсу. Проте, його конкурсну пропозицію відхилено, а переможцем визнано ФОП Колосевич М.Я., у зв`язку із ненаданням у пакеті конкурсної документації доказів про наданя фінансової звітності (квитанція № 2) до органів ДПС України. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, єдиною підставою вказав про обрання позивачем невірного способу захисту. При цьому, суд не перевіряв та не оцінював доводи позивача та надані на їх підтвердження докази. Стверджує, що обраний спосіб захисту зумовлений формою спірного протоколу, і лише такий спосіб захисту призведе до ефективного захисту його прав та інтересів. Зауважує, що відповідач не приймав окремого рішення про відхилення його конкурсної пропозиції та визначення переможця конкурсу, а результати вирішення зазначених питань оформлені Висновком в протоколі №07/2020/КЕВ засідання конкурсної комісії. З такого документального оформлення рішень КЕВ м. Львова за результатами конкурсу слід дійти висновку, що оскаржуваний протокол є формою рішення, а відтак актом чи рішенням в розумінні ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідачі не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представник відповідача-2 просив залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 не делегував свого представника в судове засідання, в заяві (вх. № 01-04/3348/21 від 11.05.2021 року) просить розглядати справу без його участі.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи практику Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини з даного питання, й те, що явка сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що справу може бути розглянуто при відсутності відповідача-1.

Обставини справи

З наявних у справі копій документів видно, що в офіційному виданні Фонду державного майна України Відомості приватизації № 18 (1298) від 22.04.2020 року розміщено Інформація КЕВ м. Львова про проведення конкурсу на право укладення договору оренди нерухомого військового майна нежитлових приміщень загальною площею 263,5 кв.м, що розташовані в будівлях №№19, 20 на території військового містечка № 21 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

В оголошенні про проведення конкурсу зазначено, що для участі в конкурсі учасник повинен подати на розгляд конкурсної комісії такі документи:

заяву про участь в конкурсі;

для учасників, які є фізичними-особами: посвідчену нотаріусом копію свідоцтва про реєстрацію фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців; завірену належним чином копію декларації про доходи або завірену в установленому порядку копію звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку; належним чином оформлену довіреність, видану представнику фізичної особи з наданням повноважень, та копію документа, що посвідчує представника фізичної особи;

техніко-економічне обґрунтування оренди - зобов`язання (пропозиції) щодо виконання умов конкурсу та забезпечення виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати (завдатку та гарантії); додаткові пропозиції до договору оренди; повідомлення про засоби зв`язку з учасником.

З метою участі в конкурсі на право укладення договору оренди нерухомого військового майна, 30 квітня 2020 року ФОП Мошковський І.Д. звернувся до КЕВ м.Львова із заявою про участь у конкурсі, до якої додав такі документи: копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копію витягу з реєстру платників єдиного податку, копію паспорта, копію податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, техніко-економічне обґрунтування оренди нерухомого військового майна та зобов`язання виконання умов конкурсу та умов договору оренди (а.с.13-20).

Зі змісту протоколу засідання конкурсної комісії № 07/2020/КЕВ вбачається, що під час огляду конкурсної документації учасників конкурсу конкурсною комісією встановлено, що одним із конкурсантів ФОП Мошковським І.Д., запропоновано найвищу орендну плату у порівнянні з іншими учасниками конкурсу. Однак, зазначеним учасником подано неповний пакет документів (не подано доказів щодо подання фінансової звітності до органів Державної податкової служби). З метою отримання доказів про подачу фінансової звітності від зазначеного підприємця, конкурсна комісія оголосила перерву, протягом якої позивач надіслав на електронну адресу КЕВ м. Львова звітність за попередній (2019) рік та за 1 квартал 2020 року (повторно) та докази їх подання до органів ДПС (а.с.22-26).

Листом за № 2009 від 02.06.2020 року КЕВ м. Львова повідомив позивачу про результати конкурсу та надав копію протоколу засідання конкурсної комісії (а.с.21).

Згідно з протоколом засідання конкурсної комісії №07/2020/КЕВ, створеної наказом начальника КЕВ м. Львова від 26.12.2019 року № 341 про визначення переможця конкурсу на право укладання договору про передачу в оренду нерухомого військового майна, що знаходиться на балансі КЕВ м. Львова нежитлових приміщень загальною площею 263,5 кв.м, що розташовані у будівлях №19 та №20 на території військового містечка № 21 за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого начальником КЕВ м. Львова 18.05.2020 року, відхилено пропозиції учасника ФОП Мошковського І.Д., який запропонував найбільшу орендну плату, у зв`язку із ненаданням конкурсантом повного пакета документів. У пакеті конкурсної документації відсутні докази подання фінансової звітності до органів Державної податкової служби України (квитанція № 2), що унеможливлює участь у конкурсі. Розглянувши конкурсні пропозиції інших учасників, комісія визнала переможцем ФОП Колосевич М.Я.

10 липня 2020 року між КЕВ м. Львова (орендодавець) та ФОП Колосевич М.Я. (орендар) укладено договір оренди № 106/2020/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: АДРЕСА_1 , військове містечко № 21, буд. №№19, 20 (а.с.30-34).

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало те, що, на його думку, дії КЕВ м. Львова порушують основні принципи оренди державного майна.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Предметом цього спору є, зокрема, визнання незаконним та скасування протоколу засідання конкурсної комісії № 07/2020/КЕВ про визначення переможця конкурсу на право укладення договору про передачу в оренду нерухомого військового майна нежитлових приміщень загальною площею 263,5 кв.м, що розташовані в будівлях №№19, 20 на території військового містечка № 21 за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого начальником КЕВ м. Львова 18.05.2020 року в частині:

-пункту 2 висновку про відхилення конкурсної пропозиції ФОП Мошковського І.Д. у зв`язку з відсутністю у пакеті конкурсної документації доказів про подання фінансової звітності (квитанції №2) до органів ДПС України;

-пункту 3 висновку про визнання переможцем конкурсу ФОП Колосевич М.Я., якою запропоновано вищу орендну плату у порівнянні з іншими допущеними до участі та розгляду учасниками конкурсу, які надали повний пакет документів та погодились з усіма умовами участі в конкурсі, експлуатації об`єкта оренди та договору, визначеними в публікації.

У даному спорі з аналізу досліджених доказів суд встановив, що учасник конкурсу ФОП Мошковський І.Д. не надав повного пакету документів фінансової звітності до органів ДПС України (квитанції 2), що не відповідає вимогам п. 12 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року. З цих причин конкурсну пропозицію ФОП Мошковського І.Д. було відхилено, а переможцем обрано іншого конкурсанта.

З приводу обраного позивачем способу захисту порушеного права потрібно зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому як ефективний засіб (спосіб) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Колегія суддів зауважує, що оспорюваний протокол засідання конкурсної комісії відповідача-1 є документом, яким зафіксовано факт проведення конкурсу на право укладення договору про передачу в оренду нерухомого військового майна. Спірний протокол відображає та підтверджує факт проведення конкурсу та зроблені конкурсною комісією висновки, що не є актом в розумінні ст.20 Господарського кодексу України.

Визнання в судовому порядку незаконним та скасування протоколу засідання конкурсної комісії не призведе до реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги визнання незаконним та скасування протоколу №07/2020/КЕВ засідання конкурсної комісії, створеної наказом начальника КЕВ м.Львова від 26.12.2019 року № 341.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди №106/2020/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 23-а, військове містечко № 21, буд. №№ 19, 20 від 10 липня 2020 року, укладеного між КЕВ м. Львова та ФОП Колосевич М.Я, колегія суддів зазначає, що вона є похідною від правомірно відхиленої судом вимоги про визнання незаконним та скасування протоколу засідання конкурсної комісії №07/2020/КЕВ, тому правові підстави для її задоволення відсутні.

Аргументи скаржника про те, що місцевий господарський суд не перевіряв та не оцінював його доводи та надані на їх підтвердження докази, не заслуговують на увагу, враховуючи правомірність висновку суду про обрання позивачем неналежного способу захисту прав та охоронюваних законом інтересів.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 09.02.2021 року у справі №914/2424/20.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мошковського Івана Дмитровича б/н від 22.03.2021 року (вх. № 01-05/1028/21 від 23.03.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 09.02.2021 року у справі №914/2424/20 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців