ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/13511/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020

у справі № 910/13511/20 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

про стягнення 12 750,00 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (далі -позивач/ТОВ "Іоніті") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (далі-відповідач/ПП"Автоентерпрайз") про стягнення 12 750,00 грн штрафних санкцій по Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020 відповідно до п. 5.4 за кожен день, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання, переданого за Актом приймання-передачі від 29.01.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надавати, а позивач - прийняти та оплатити послуги з розміщення обладнання зарядних пристроїв для заряджання електромобілів. Відповідач взяті на себе за Договором обов`язки належним чином не виконав, оскільки, за твердженням ТОВ "Іоніті", не забезпечив безперебійну роботу зазначених зарядних пристроїв, що позбавило позивача можливості використати таке обладнання у господарській діяльності, внаслідок чого виникли підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій. У зв`язку з наведеними обставинами, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі №910/13511/20 у задоволенні позову ТОВ "Іоніті" до ПП "Автоентерпрайз" про стягнення 12 750,00 грн штрафних санкцій відмолено повністю.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням ТОВ "Іоніті" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 04.12.2020 у справі № 910/13511/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що порушення обов`язку забезпечення, взятого на себе відповідачем, може статись як внаслідок дій відповідача, так і внаслідок його бездіяльності, так і внаслідок дій або бездіяльності інших осіб.

Скаржник зазначає, що відповідачем не було виконано обов`язок із забезпечення підключення майна позивача та його схоронності, оскільки 12.06.2020 позивачем було виявлено відключення обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 89а . Зазначена обставина була зафіксована актом від 12.06.2020, який оформлений належним чином, містить усі відомості, необхідні і достатні для ідентифікації обладнання, що було оглянуте, містить підписи осіб, що брали участь в обстеженні обладнання, таким чином, позивач надав документи, що свідчать про порушення відповідачем обов`язку забезпечити підключення обладнання, що також підтверджується заявою свідка ОСОБА_1 , яка була отримана позивачем 29.12.2020, а як вбачається з акту обстеження обладнання від 19.12.2020 відповідач не усунув виявлені позивачем порушення договору. У свою чергу відповідач не надав жодного документа, який підтверджує належне виконання ним умов договору, хоча ця обставина входить до предмету доказування, оскільки безпосередньо визначає можливість притягнення суб`єкта господарських відносин до відповідальності.

Скаржник вказує на те, що зазначена заява свідка не була долучена до матеріалів справи, оскільки господарський суд першої інстанції не розглянув клопотання позивача про встановлення додаткового строку для подання доказів, висловлене у відповіді на відзив.

На думку скаржника, висновки суду суперечать чинному законодавству та обставинам справи, оскільки ані договором, ані чинним законодавством не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання позивача за участю відповідача. Договором взагалі не встановлено порядок виявлення та фіксування порушень, допущених виконавцем. Фактично суд першої інстанції нав`язує позивачу порядок дій, який не передбачений жодним актом законодавства та ігнорує документ, складений належним чином, хоч і в односторонньому порядку. Важливим є те, що складання такого акта без участі відповідача не позбавляє його права та можливості надавати докази належного виконання ним обов`язків.

Скаржник вказує на те, що мав право на звернення до суду, незалежно від направлення відповідачу письмової претензії. Не направлення відповідачу письмової претензії жодним чином не позбавляє відповідача засобів доказування, не спростовує факту існування порушення договору, і у будь-якому разі не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Переговори між сторонами та повідомлення відповідача про виявлені порушення було здійснено в усній формі, проте зазначене не призвело до очікуваного результату і виправлення порушень.

На думку скаржника, всупереч ст. 76 ГПК України, судом першої інстанції взято до уваги докази, які не підтверджують обставини справи, а саме: висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 576/10/2020 від 19.10.2020, яким зафіксовано зміст повідомлень від 04.05.2020-05.05.2020.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, наданому суду 04.03.2021, просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі № 910/13511/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказуючи на те, що у жодному повідомленні не йде мова про програмне відключення, а зазначене просто відключення, тому цей факт має суттєве значення для вирішення даного спору. Відсутність виставлених рахунків та не направлення жодних претензій на адресу позивача, як мінімум ставить під сумнів факт існування зазначеного договору та його перебування у відповідача. Договір про надання розміщення обладнання, нібито укладеного 29.01.2020 тільки підтверджує те, що на даній локації було розміщено обладнання відповідача і жодних додаткових угод з ТОВ "Агромат" щодо його заміни не укладалось. Не направлення претензій, акту огляду та будь-яких повідомлень позивачу є також ознакою того, що такого договору не існувало та не укладалось, таким чином, позивачем не було здійснено будь-яких дій, направлених на вжиття заходів щодо відновлення його "порушених" прав.

Також відповідач у відзиві на апеляційну скаргу повідомив про те, що відповідач, у зв`язку із розглядом судом апеляційної інстанції поніс додаткові судові витрати на професійну правову допомогу, орієнтовний розрахунок якої становить 10 000,00 грн. Детальний розрахунок на підтвердження їх оплати буде наданий під час судового розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено колегію суддів для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Іоніті" у справі № 910/13511/20 у складі: Разіна Т.І. - головуючий суддя, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 задоволено клопотання ТОВ "Іоніті" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі № 910/13511/20. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13511/20. ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги ТОВ "Іоніті" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі № 910/13511/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі № 910/13511/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 29.01.2020 між позивачем -ТОВ "Іоніті" (замовник) та відповідачем - ПП "Автоентерпрайз" (виконавець) був укладений Договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі- Договір), відповідно до п. 1.1. якого порядку та на умовах якого відповідач зобов`язався надавати позивачу послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та змінного струму для зарядження електромобілів, а позивач - прийняти та оплатити надані послуги.

За умовами п. 1.2 цього Договору місце розміщення обладнання визначається сторонами в Акті приймання-передачі.

Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління Обладнанням (п. 1.3 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначені обов`язки виконавця за договором (відповідача), до яких включено, зокрема: надання можливості замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника; забезпечення охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; не використання обладнання замовника для власних комерційних потреб.

Відповідно до пункту 2.2 Договору замовник зобов`язався, зокрема, своєчасно сплачувати за надані послуги, а також компенсувати вартість витрат електричної енергії.

За надані за Договором послуги замовник щомісяця виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30 (тридцять) грн 00 коп, а тому числі ПДВ 5 (п`ять ) грн 00 коп ( п. 3.1. Договору).

У п. 3.5. Договору сторони домовилися, що винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи Обладнання, виплачується протягом 10-ти банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний на таких рахунках.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Відповідно до п. 5.4. Договору визначено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності Обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору (в тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження Обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до Обладнання, неможливості підключення Обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення Обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за встановленою вказаним пунктом Договору формулою.

P=DC*1500+AC*150, в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення: Р - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору; DC - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; AC - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року включно (п. 6.1. Договору).

Матеріалами справи встановлено, що за актом приймання-передачі від 29.01.2020 позивач розмістив, а відповідач надав місце для розміщення обладнання: зарядного пристрою змінного струму для зарядження електромобілів (АС) за місцем розміщення: місто Київ, пр.Перемоги, 89а.

Позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань по Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020, на підтвердження чого надано акт обстеження від 12.06.2020, відповідно до якого встановлено неможливість використання зарядного пристрою, розміщеного за адресою місто Київ, пр. Перемоги, 89а у зв`язку з його відключенням, тому позивачем на підставі п. 5.4 договору нараховано до стягнення з відповідача 12 750,00 грн штрафних санкцій за кожен день, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання, всього за період з 12.06.2020 по 04.09.2020, включно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ст. 626 ЦК України).

Відповідно до 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами спору Договір від 29.001.2020 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції, вказував на те, що Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020 та акт приймання-передачі від 29.01.2020 ним не укладались. Дані документи, як наголошував відповідач, мають всі ознаки фальсифікації, оскільки були підписані неуповноваженим представником відповідача, без згоди директора підприємства. Відповідач наголошував, що позивачем до матеріалів справи не надано оригіналу Договору, а надано так званий "дублікат" Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020 , при цьому, позивач не звертався до відповідача у зв`язку з втратою або відновленням оригіналу договору.

Місцевий господарський суд , приймаючи 04.12.2020 судове рішення в даній справі, керуючись презумпцією правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України), відхилив доводи відповідача щодо підписання Договору про надання послуг від 29.01.2020 неуповноваженою особою, встановивши, що доказів недійсності укладеного сторонами Договору про надання послуг від 29.01.2020 відповідач суду не надав.

Вказані висновки місцевого господарського суду позивачем не заперечуються, відповідачем в апеляційному порядку також оспорені не були.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що Договір був визнаний недійсним у судовому порядку або відомостей про те, що такий наразі оспорюється в судовому порядку в іншому судовому процесі відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідність наданого позивачем до матеріалів справи дубліката Договору його оригіналу.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України (далі -ГК України) договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі ст.ст. 193, 202 ГК України та ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Приписами ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ст. 546 ЦК України).

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України ).

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За доводами позивача відповідачем було допущено порушення умов Договору, а саме зобов`язання щодо забезпечення підключення обладнання (зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів (АC): "2397 IONITY by AE type2 (40А*3 / type1 (40А) Агромат на Перемоги", розташованого за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 89а, що є підставою для стягнення з нього штрафу на підставі пункту 5.4. Договору.

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується укладеним сторонами актом приймання-передачі обладнання від 29.01.2020, позивач на підставі Договору розмістив, а відповідач надав місце для розміщення (м. . Київ, пр. Перемоги, 89а), зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів: (АC): "2397 IONITY by AE type2 (40А*3 / type1 (40А) Агромат на Перемоги",

У пунктах 2.1.6., 2.1.7, 2.1.11. Договору сторонами визначено, що відповідач зобов`язався забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та безперебійне електричне живлення обладнання замовника; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Втім, позивачем до матеріалів справи надано належним чином завірену копію акту обстеження обладнання, складеного 12.06.2020 директором ТОВ "Іоніті" Гулеєм С.В. та монтажником електричного устаткування ОСОБА_2 , в якому встановлено неможливість використання вищевказаного зарядного пристрою для заряджання електромобілів за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 89а, у зв`язку з його відключенням.

Також позивачем до апеляційної скарги додано нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_1 (директора ТОВ "Іоніті") від 29.12.2020, зареєстровану в реєстрі за №2972, у якій останній повідомляє, що 12.06.2020 з метою здійснення інвентаризації обладнання ТОВ "Іоніті" він та монтажник електричного устаткування ОСОБА_2 прибули за адресою: м. Київ, пр.. Перемоги, 89а, для огляду обладнання, розміщеного за вказаною адресою на підставі Договору. Внаслідок огляду зарядного пристрою було встановлено відключення обладнання ТОВ "Іоніті" від електричної мережі, яке проявлялося у відсутності будь-яких позначок на екрані зарядного пристрою та неможливості здійснення заряджання автомобіля. Шляхом огляду складових обладнання було виявлено відсутність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів модему ТОВ "Іоніті" і виявлено наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "Іоніті" і походження якого ТОВ "Іоніті" невідоме. Зазначене свідчить про заміну модему обладнання: функціональної складової зарядного пристрою, призначеного для зв`язку із системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування. При цьому, відповідно до правил поводження з електроустаткуванням та з метою забезпечення безпеки осіб, заміна модему зарядного пристрою неможлива без відключення зарядного пристрою від електричної мережі. У червні 2020 року за мобільного додатку AE Charging Point було виявлено підключення обладання ТОВ "Іоніті", розміщеного за дресою: м. Київ, пр. Перемоги, 89 а до білінгової системи AUTOENTERPRISE без надання ТОВ "Іоніті" без надання ТОВ "Іоніті" доступу до дистанційного управління обладнанням та без можливості використання обладнання у господарській діяльності ТОВ "Іоніті"

У заяві директор позивача Гулєй С.В. повідомляє, що не надавав жодним особам вказівок щодо відключення від електричної мережі обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 89а та вказівок щодо заміни модему обладнання ТОВ "Іоніті".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до апеляційної скарги позивачем додана належним чином завірена копія акта обстеження обладнання від 19.12.2020, на яку посилається директор позивача Гулєй С.В. у заяві свідка.

У вказаному акті зафіксовано, що можливість використання обладнання після відключення, зафіксованого актом обстеження від 23.08.2020, не відновлена.

Оцінивши надану позивачем до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_1 від 29.12.2020 суд апеляційної інстанції встановив, що остання фіксує повідомлення директора ТОВ "Іоніті" Гулея С.В. про відомі йому обставини та відповідає вимогам статті 88 ГПК України.

Відтак, вказана заява свідка приймається судом до уваги як доказ у справі, який, у сукупності із наданим позивачем актом обстеження від 12.06.2020, підтверджує факт порушення відповідачем умов укладеного Договору.

За доводами позивача останнім не надавалась відповідачу згода на відключення обладнання, більш того, позивач розраховував на безперебійну можливість використання обладнання у своїй господарській діяльності.

В обґрунтування своїх заперечень на позов відповідач зазначав, що на сторінці позивача в соціальній мережі Facebook 04.05.2020 та 06.05.2020 було розміщено оголошення про початок відключення позивачем зарядних станцій, що, на його думку, свідчить про визнання самим позивачем факту самостійного відключення обладнання від електричної мережі та відсутності порушень зі сторони відповідача.

На підтвердження фіксування змісту повідомлень позивачем в соціальній мережі Facebook відповідачем було надано в матеріали справи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020 складений Дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів та адрес", а також висновок комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет №576/10/2020, складений 19.10.2020 експертом ТОВ "Експертно-дослідна служба України" Усковим К.Ю.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, взяв до уваги як доказ наданий відповідачем висновок комп`ютерно-технічної експертизи №576/10/2020 від 19.10.2020, дійшовши на підставі нього висновку, що позивач на своїй сторінці у соціальній мережі facebook ( https://www.facebook.com/ionity.ua/ ) 06.05.2020 розмістив оголошення про відключення зарядних станцій в мережі "Autoenterprise", що ставить під сумнів відключення зарядного пристрою для електромобілів саме відповідачем.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеними висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

За приписами частин 1-3 статті 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду ( ст. 101 ГПК України).

Положеннями ст. 104 ЦК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Оцінюючи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020, складений Дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів та адрес" та висновок комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет №576/10/2020 від 19.10.2020, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вказані висновки як належні, допустимі та достовірні докази, оскільки в останніх відсутні будь-які посилання під час здійснення дослідження на обставини у даній справі, зокрема на договір про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020, що ставить під сумнів дійсність та обґрунтованість висновків експертів.

Крім того, в експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020 відсутня, всупереч вимог ч. 5 ст. 101 ГПК України, інформація про те, що такий висновок підготовлено для подання до суду.

Окрім того, колегія суддів відзначає, що у наведених повідомленнях, які розміщені в соціальній мережі Facebook, відсутні будь-які посилання на місце розташування обладнання та на Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 29.01.2020, більш того, вказані повідомлення розміщені у період, який не входить спірного періоду, що визначений у позові позивачем (12.06.2020 - 04.09.2020).

Отже, враховуючи приписи ст.ст 99, 104 ГПК України, здійснивши оцінку наданих відповідачем висновків за правилами, встановленими ст. 86 ГПК України, надані відповідачем експертні висновки не приймаються колегією суддів до уваги в якості належних та допустимих доказів у справі в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

У даному контексті судом також взяті до уваги твердження позивача стосовно того, що зміст повідомлень, розміщених в соціальній мережі Facebook, свідчить про "відключення в мережі AUTOENTERPRISE", що за своєю суттю є зовсім іншою обставиною ніж ті, що вказують на порушення відповідачем умов договору. Відключення в мережі AUTOENTERPRISE передбачає припинення білінгового обліку зарядних пристроїв, тобто відключення від системи обліку електроенергії, яка споживається кожним зарядним пристроєм, а також грошових коштів, належних до сплати за надання послуг із заряджання електромобіля, тоді як у договорі мова йде про відключення зарядних пристроїв від електричної мережі або припинення їх електричного живлення. Наведені повідомлення не свідчать про самостійне відключення зарядного пристрою позивачем, у зв`язку з чим посилання відповідача на такі повідомлення не є належним доказом у даній справі.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги позивача щодо неналежності наданих відповідачем експертних висновків та повідомлень, розміщених в соціальній мережі Facebook, як доказів, та безпідставності посилання на них суду першої інстанції, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до умов Договору відповідач повинен був забезпечити підключення обладнання та безперебійне електричне живлення обладнання позивача, а у випадку необхідності відключення обладнання - отримати письмовий дозвіл позивача.

Як підтверджено наданою позивачем до матеріалів справи копією акту обстеження обладнання від 12.06.2020, заявою свідка директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" Гулея С.В. від 29.12.2020, відповідачем було порушено умови договору щодо забезпечення електричним живлення обладнання позивача, що розташоване за адресою: м. Київ, пр.. Перемоги, 89а, у період з 12.06.2020 по 04.09.2020.

Відповідачем, натомість, доводів позивача належними та вірогідними доказами не спростовано, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання умов Договору суду не надано, як і не надано у відповідності до ст. 218 ГК України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов Договору підтверджений матеріалами справи та ним не спростований.

Відповідальність у вигляді штрафу за порушення зобов`язань передбачена у пункті 5.4. Договору, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі) за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за формулою, наведеною у договорі.

За розрахунком позивача сума нарахованого позивачем штрафу становить 12 750, 00 грн за 85 день, впродовж яких існувала неможливість використання обладнання, а саме у період з 12.06.2020 по 04.09.2020.

Розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до наведеної у Договорі формули (0*1500 + 0*150)*85 = 12 750,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі є помилковими, а позовні вимоги ТОВ "Іоніті" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі та відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги ТОВ "Іоніті" знайшли своє підтвердження.

При цьому, щодо доводів відповідача про те, що акт обстеження обладнання від 12.06.2020 був складений у відсутності його представника, йому не направлявся, претензії щодо порушенням умов договору не виставлялось, колегія суддів зазначає, що умовами Договору не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання виключно за участю відповідача, як і обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу. Водночас, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відсутність звернення позивача до відповідача із претензіями щодо неналежного виконання умов Договору на підставі пункту 5.6. останнього не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п.п. 1, 2 , 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (або) резолютивної частини; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності та наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Іоніті" належними чином доведені та обґрунтовані.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинами справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю та ухвалення в апеляційному порядку нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2020 у справі №910/13511/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271 А, офіс 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, офіс 6; ) заборгованість зі сплати штрафних санкцій у загальному розмірі 12 750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн 00 коп та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271 А, офіс 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 Д, офіс 6; ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Доручити Господарському суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.

8. Справу №910/13511/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко