РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.06.2021Справа № 923/319/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 210 565,26 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Еколог" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Херсонської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору про надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю, укладеного 19 липня 2018 року між Товариством та акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - Залізниця), позивач у 2020 році надав відповідачу послуги з водовідведення. Оскільки Залізниця в односторонньому порядку зменшила обумовлений обсяг скиду стічних вод, заборгувавши таким чином Товариству 204 240,00 грн., позивач, посилаючись на статті 509, 522, 549, 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 230-234 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 4 717,94 грн. інфляційних втрат та 1 607,32 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" передано за територіальної підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Вказана ухвала набрала законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищенаведену позовну заяву було передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

16 квітня 2021 року на адресу суду надішли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року прийнято позовну заяву Товариства до розгляду, відкрито провадження у справі № 923/319/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

11 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив Залізниці від 30 квітня 2021 року № ТУ БМЕС-3-10/1818 на позовну заяву, в якому зазначило, що у зв`язку з установленням на всій території України та веденням карантинних заходів відповідач не мав змоги передбачити роботу свого об`єкта та коригувати об`єми скиду стічних вод. Також Залізниця вказувала на те, що Товариство при підписанні акта виконаних робіт по спірному договору не заперечувало щодо зменшення обсягів скинутих відповідачем стоків та не вимагало підписання акта з фактичними і договірними розрахунковими обсягами. Відповідач зазначив, що рахунок на оплату спірної заборгованості ним не було одержано, доказів його направлення позивачем не надано, а відтак останнім неправомірно нараховано 3 проценти річних та інфляційні втрати з 1 жовтня 2020 року. Залізниця також вказала, що позивачем не надано доказів підписання додаткової угоди про зміну вартості послуг за спірним договором.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2018 року між Товариством та Залізницею було укладено договір на надання послуг з водовідведення № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

За змістом пункту 1.1 договору Товариство зобов`язалося надати Залізниці послуги з прийому та очищення стічних вод, що утворюються в процесі господарської діяльності пансіонату "Запоріжжя", що належить останній і розташований в селі Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області на вулиці Набережна, будинок 33, а відповідач - прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 2.1 цієї угоди виконавець надає послуги з прийому й очищення стічних вод у період з 1 травня по 30 вересня поточного року.

Об`єми стічних вод, що надходять від замовника, визначаються відповідно до вимог розділу 4 Правил прийому стічних вод підприємств і організацій до очисних споруд Товариства та згідно "Дозволу на спеціальне водокористування" за допомогою приладів обліку (лічильник на воду), які встановлюються замовником на трубі водопостачання і є власністю останнього (пункт 2.2 даного правочину).

Замовнику встановлюється наступний ліміт скиду стічних вод згідно виданого дозволу та ліміту на водопостачання на 2018 рік: у розмірі 4 100 м3. Замовник має право у термін за 30 днів до початку поточного місяця надати виконавцю скоригований об`єм скиду стічних вод. У цьому разі вимоги пунктів 3.2, 3.3, 6.4. даного договору не застосовуються (пункт 2.3 цієї угоди).

Згідно з пунктом 3.1 договору вартість послуг з прийому й очищення стічних вод у межах встановленого ліміту на момент його укладання становила 32,34 грн. за 1 м3 і розрахована на підставі фактичних та планових витрат виконавця на послуги, що затверджено рішенням Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 23 березня 2018 року № 45. Загальна сума договору становить 132 594,00 грн.

За пунктом 3.4 цієї угоди замовник сплачує вартість послуг з очищення стічних вод шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця в наступні терміни і таких розмірах: протягом 3 банківських днів з дня укладення договору вносить попередню плату в розмірі 100 % вартості послуг з очищення стічних вод, заявлених на травень місяць; наступні платежі здійснюються за виконані послуги та планові послуги на наступний місяць протягом трьох банківських днів після отримання акту виконаних послуг та рахунку на оплату послуг.

Даний договір набрав чинності з моменту підписання, але його дія розповсюджувалася на відносини, що фактично склалися з 1 березня 2018 року, та діяв до 31 грудня 2018 року з правом пролонгації на наступний календарний рік (пункт 8.1 договору).

Як слідує з акта виконаних робіт від 30 червня 2018 року, в червні 2020 року в результаті господарської діяльності пансіонату "Запоріжжя" Товариством було прийнято та очищено в рамках даного договору стічних вод обсягом 50 м3 на суму 2 760,00 грн., які оплачені відповідачем.

З огляду на встановлений пунктом 2.3 Договору ліміт стічних вод в обсязі 4 100 м3 на період з травня по вересень місяць, з урахуванням скиду стічних вод у червні 2020 року в обсязі 50 м3, має місце зменшення скиду стічних вод на 4 050 м3 (4 100 - 50 = 4 050).

У листопаді 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про досудове врегулювання спору від 18 листопада 2020 року № 112, згідно з якою Товариство, з посиланням на положення пункту 6.4 договору, просило Залізницю сплатити заподіяну шкоду в розмірі 100 % від заявленої кількості стічних вод в сумі 204 240,00 грн.

До заяви про досудове врегулювання спору позивачем було долучено: договір від 19 липня 2018 року № УЗ/ЦБМЕС-18142/Ю про надання послуг з водовідведення; акти виконаних робіт; виписку з банку та рахунок на відшкодування шкоди в розмірі 204 240,00 грн.

Як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 071, заява про досудове врегулювання спору та додані до неї документи отримані відповідачем 8 грудня 2020 року.

При цьому, наведена заява була залишена відповідачем без належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство посилалося на пункт 6.4 договору, в якому сторони передбачили, що у випадку дострокового припинення скиду стічних вод або невиконання чи зменшення скиду стічних вод згідно пункту 2.3 цієї угоди в період з 1 травня до 30 вересня, замовник відшкодовує виконавцю шкоду 100 % від заявленої кількості стічних вод згідно наданого рахунку.

Разом із тим, стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обов`язок доведення вказаних обставин покладається на позивача. Також позивач повинен обґрунтувати розмір шкоди, яка заявлена до стягнення з відповідача.

Враховуючи викладене, встановлення умовами укладеного між сторонами договору права Товариства вимагати від Залізниці відшкодування шкоди за зменшення обсягів скиду стічних вод не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом із тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем таких збитків (реальних чи упущеної вигоди) або шкоди, спричинених зменшенням обсягів скиду стічних вод у період з червня по вересень 2020 року, а також обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми.

Позивач вказував на те, що розмір вказаної суми розраховано виходячи з вартості послуг з прийому й очищенню стічних вод - 55,20 грн. за 1 м3.

Як вже було зазначено судом, у пункті 8.1 договору сторони визначили, що він набирає чинності з моменту його підписання, але його дія розповсюджується на відносини, що фактично склалися з 1 березня 2018 року та діє до 31 грудня 2018 року з правом пролонгації на наступний календарний рік.

Водночас пунктом 8.2 даного правочину передбачено, що у разі відсутності протягом місяця до закінчення дії договору заяв від сторін договору про його припинення або зміну умов, він вважається продовженим на той самий термін, на тих самих умовах, крім вартості послуг згідно пунктом 3.1 договору, які будуть розраховані у березні місяці кожного нового року, з обов`язковим складанням додаткової угоди, якщо жодна зі сторін не заявить побажання про розірвання договору не менше ніж за один місяць до закінчення терміну його дії.

Відповідно до пункту 3.1 договору вартість послуг на момент його укладення становила 32,34 грн. за 1 м3.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради від 19 лютого 2020 року № 20 "Про затвердження тарифів на послуги водовідведення товариства з обмеженою відповідальністю "Еколог" затверджено тариф на вказані послуги, що вводиться в дію з 10 березня 2020 року (додаток № 1 до рішення виконкому від 20 лютого 2020 року), у розмірі 55,20 грн. за 1 м3.

Однак жодних пояснень або доказів щодо невідповідності визначеного в додатку № 1 номеру та дати рішення виконкому позивачем надано не було.

У своїй позовній заяві Товариство зазначало, що 19 березня 2020 року воно надіслало на електронну адресу представника Залізниці - виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд", додаткову угоду, передбачену в пункті 8.2 договору, про внесення змін до розділу "Ціна на послуги та порядок розрахунків" у частині вартості послуг з прийому й очищенню стічних вод у межах встановленого ліміту, в якій вартість за 1 м3 стічних вод була визначена в розмірі 55,20 грн.

Однак ні примірнику цієї додаткової угоди, ні доказів її надіслання відповідачу та інших доказів укладення вказаного правочину матеріали справи не містять.

У той же час умовами укладеного між сторонами договору сторони чітко визначили, що внесення змін у пункт 3.1 договору щодо вартості послуг відбувається з обов`язковим складанням додаткової угоди.

Відтак, посилання позивача на те, що підтвердженням узгодження між сторонами вартості послуг з водовідведення в розмірі 55,20 грн. за 1 м3 є факт оплати відповідачем наданих протягом червня-вересня 2020 року послуг, за відсутності в матеріалах справи доказів укладення відповідної додаткової угоди, у розумінні статей 76, 77 ГПК України є безпідставними.

За наведених обставин, позовна вимога щодо стягнення заявленої суми в розмірі 204 240,00 грн. на підставі пункту 6.4 договору є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Залізниці вищезазначеної суми, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні решти похідних вимог Товариства щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на цю суму.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 червня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко