ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/564/21

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Пронюк В.Я. за довіреністю;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до Біляївського житлово-експлуатаційного комунального підприємства про стягнення 608 005,57 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі по тексту - АТ „НАК „Нафтогаз України") звернулось до господарського суду із позовною заявою до Біляївського житлово-експлуатаційного комунального підприємства (далі по тексту - Підприємство) про стягнення заборгованості у розмірі 608 005,57 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу.

Підприємством у поданому до господарського суду відзиві на позовну заяву було визнано заявлені АТ „НАК „Нафтогаз України" вимоги у повному обсязі. При цьому, відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців із посиланням на скрутне матеріальне становище Підприємства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд встановив наступне.

04.10.2018р. між АТ „НАК „Нафтогаз України" (Постачальник) та Підприємством (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23, відповідно до п. 1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018р. природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 38,8 тис. куб. метрів. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно з п. п. 3.7, 5.2 договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 4942,00 грн., крім податку на додану вартість у розмірі 20%, всього - 5930,40 грн.

Умовами п. 6.1 договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. встановлено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Згідно з умовами п. 12.1 договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2018р. до 17.10.2018р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

Шляхом підписання додаткової угоди №1 від 26.10.2018р., додаткової угоди №2 від 31.10.2018р., додаткової угоди №3 від 07.11.2018р., додаткової угоди №6 від 20.03.2019р. до договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. сторонами було продовжено строк поставки природного газу до 30.04.2019р.

При цьому, 30.11.2018р. між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №4, згідно якої сторонами було викладено договір поставки №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. у новій редакції.

На виконання умов договору постачання природного газу №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. між сторонами по справі було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу: акт від 31.10.2018р. на суму 1108,98 грн., акт від 30.11.2018р. на суму 380 184,04 грн., акт від 31.12.2018р. на суму 481 984,97 грн., акт від 31.01.2019р. на суму 512 267,10 грн., акт від 28.02.2019р. на суму 401 950,96 грн., акт від 31.03.2019р. на суму 345 913,67 грн. Таким чином, загальна вартість поставленого позивачем природного газу складає 2 123 409,72 грн.

З матеріалів справи, а саме довідки про стан розрахунків та платіжних доручень вбачається, що Підприємством було оплачено вартість поставленого позивачем природного газу лише на суму 1 515 404,15 грн., що стало підставою для звернення АТ „НАК „Нафтогаз України" до господарського суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ „НАК „Нафтогаз України" на виконання умов договору №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. було поставлено Підприємству природний газ загальна вартість якого складає 2 123 409,72 грн. Проте, в порушення наведених норм закону та положень договору №7054/18-ТЕ-23 від 04.10.2018р. Підприємством не було у повному обсязі оплачено вартості природного газу, в результаті чого станом на момент вирішення даного спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 608 005,57 грн.

З викладених обставин, позовні вимоги АТ „НАК „Нафтогаз України" до Підприємства про стягнення суми основного боргу у розмірі 608 005,57 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявленого Підприємством клопотання про розстрочення рішення суду по даній справі на 12 місяців, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Слід зазначити, що на підтвердження наявності правових підстав для розстрочення виконання рішення суду по даній справі Підприємством не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту перебування останнього у скрутному матеріальному становищі.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про недоведеність відповідачем передбачених ст. 331 ГПК України правових підстав для розстрочення виконання судового рішення, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявленого Підприємством клопотання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до Біляївського житлово-експлуатаційного комунального підприємства позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 608 005,57 грн.

Враховуючи визнання Біляївським житлово-експлуатаційним комунальним підприємством заявлених до нього вимог до початку розгляду судом справи по суті, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для повернення позивачу з державного бюджету судового збору у розмірі 4560,04 грн., решта суми судового збору покладається судом на відповідача відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Біляївського житлово-експлуатаційного комунального підприємства /67601, Одеська обл., місто Біляївка, вул. Садова, буд. 5; ідентифікаційний код 26471487/ на користь акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720/ суму основного боргу у розмірі 608 005,57 грн. /шістсот вісім тисяч п`ять грн. 57 коп./, судовий збір у розмірі 4560,04 грн. /чотири тисячі п`ятсот шістдесят грн. 04 коп./.

3. Повернути з державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса /65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6, / на користь акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720/ судовий збір у розмірі 4560,04 грн. /чотири тисячі п`ятсот шістдесят грн. 04 коп./, сплачений згідно платіжного доручення № від 24.02.2021р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 червня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна